Utkast till ett Kristallokemiskt Mineralsystem. 207 



vinkel mellan c- och sidoytorna, hvilka senare sålunda synas motsvara grund- 

 pyramid- resp. rhomboè'derytorna hos muscovit och biotit. Att dock ottrelit verk- 

 ligen är monoklin visar det optiska förhållandet med bissectrix lutande omkr. 

 12" från normalen till c-pl. (1. c). 



I slipningsprof af ottrelitskiffer från Kemi-dalens skiffergebit har jag iakt- 

 tagit såväl rektangulära som rhomboidiska konturer bos ottrelitindividerna. hvil- 

 ket likaledes talar för deras monoklina form. Kristallerna äro starkt dikroitiska 

 med en absorbtionsriktning parallel med en af kantriktningarna. 



uttrelitens betydliga hårdhet, större än glasets, skiljer den från de egent- 

 liga glimmerarterna. Detta j ernte dess uppblandning med främmande substanser, 

 hvaraf svårigheten att erhålla rent material för analyserna gör det troligt, att 

 de åtminstone till en del icke äro primära utan metamorfosprodukter, och då 

 cordieriten såsom ofvanföre anförts i kristallokcmiskt hänseende ansluter sig till 

 glimmer närmast till muscovit och äfven deri öfvergår, kunde man hafva skäl 

 att tänka sig, att ottreliten t. e. d. vore en metamorfos af en monoklin cor- 

 dierit (se ofvan vid cordierit), som i stället för Mg innehållit Fe och Mn samt 

 upptagit vatten. 



Till ottrelit ansluta sig i kristallograbskt hänseende enl. Tschermak (1. c.) 

 Masonit, Sismondin och Chlorito/d. Dock synas dessa i kemiskt hänseende skilja 

 sig från ottrelit genom en större lerjordshalt lika med den hos sprödglimmer- 

 arterna. under det att hos ottrelit. så vidt man kan döma af förhandenvarande 

 analyser, kiselsyrehalten betydligt öfverväger lerjordshalten. 



Resumé. 



I Orijärvi gamla koppargrufva har nian redan för en längre tid tillbaka 

 påträffat kristaller af anortbit, mycket förändrade till sin substans men med väl 

 bibehållen yttre form. Dessa invuxna och sålunda åt alla sidor fritt utbildade 

 kristaller, hvilka äro kända under det af N. Nordenskiöld föreslagna namnet 

 Lindsay/t, skilja sig från vanliga prismatiska anorthitkristaller med rbomboïdisk 

 genomskärning (t. ex. lepoUt från Orijärvi och Lojo, amphodelit från Lojo m. fl.) 

 genom sin enkla, vanligen trigonalt prismatiska form, begränsad af ytorna: 

 ab (110) . ab (110) . b (010) . c (001) . c (001) såsom rådande plan (fig. 1). Denna 

 trigonalt asymmetriska formtyp företer den karakter, hvilken af A. Gadolin 

 blifvit uppstäld för den af honom teoretiskt deducerade hemiPdrisht triklina af- 

 delningen nämligen den, att de enskilda formerna, bär prismat och pinakoïden, 



