Utkast till ett Kristdllokemiskt Mineralsystem. 213 



sig till den af Bravais och Frankenheim teoretiskt deducerade lagen om för- 

 hållandet mellan spjelkharheten och niolekylarstrukturn hos kristallerna. 



Men man kommer till samma resultat älven på en annan väg nämligen 

 genom att uppfatta molekylen dynamiskt såsom ett s}'stem af atomkrafter, som 

 hålla hvarandra i jemvigt på ett analogt sätt med krafternas jemvigtsförkållan- 

 den i en matematisk häfstång: man kommer då till den sats, att krafterna för- 

 hålla sig omvändt mot deras afstånd från systemets centrum eller tyngdpunkt. 

 Dessa afstånd motsvaras af normalerna till grundformens j'tor, och deras reci- 

 proka värden kunna sålunda hetraktas såsom lineära uttryck för de relativa 

 atomkrafterna i analogi med de af Hinkichs och Schravf s. k. atommetrarna. 



Genom beräkning af en mängd mineraliers grundformer har jag nu funnit, 

 att dessa normalers reciproka värden komma nära till de enkla talen 1 : 2 : 3, 

 ett förhållande, som återfinnes hos elementernas atomvigter nämligen den del af 

 dem, som är konstant i de isomorfa grupperna och som således kan antagas 

 hafva en kristallogratisk betydelse. Jag har deraf blifvit förd till en hypotes 

 rörande elementaratomernas grundelementer (uratomer eller dynamider) nämligen 

 den, att dessa urelementer eller elementer i egentlig mening äro till antalet tre, 

 hvilkas atomkrafter förhålla sig såsom talen 1:2:3 och kunna tänkas repre- 

 senterade af resp. 1, 2 eller 3 med hvarandra förbundna kraftpunkter, bildande 

 en punkt, en knie eller triangulär yta. Först tillsammans kunna de sålunda 

 bilda ett rum, hvilket för flertalet elementaratomer måste antagas vara ett re- 

 guliärt tetraëdriskt resp. oktaëdriskt, nämligen för de i reguliära systemet kri- 

 stalliserande elementerna, hvilket ock står i öfverensstämmelse med deras i sina 

 enkla dynamider upplösta atomtal. Så t. ex. låta alkalimetallernas atomtal: 

 7 (1) + m. 8 (2) enklast fördela sig sålunda, att 6 atomenheter tänkas bilda 

 hörnpunkterna af ett oktaëdriskt rum med den 7: de såsom centrum samt de 8 

 dynamiderna (2) de mellanliggande 8 ytorna. Sålunda förklaras isomortin mel- 

 lan alkalimetallerna, alldenstund den del af atomtalen, som bestämmer sjelfva 

 formen, d. ä. + 1 är konstant, under det att värdet på m för den öfriga delen 

 varierar mellan O hos lithium och 8 hos caesium. 



Dessa hypotetiska uratomer eller dynamider stå till hvarandra i samma 

 förhållande som de tre elementerna i de af Döbereiner s. k. triaderna: Li, Na, 

 Ka — Ka, Rb, Cs — S, Se, Te etc, i det att atomvigten af den mellersta utgör 

 medeltalet af de tvenne andras atomvigter. Äfven i qvalitativt hänseende måste 

 en motsvarande åtskilnad göras mellan de tre dynamiderna nämligen den, att 

 (1) antages såsom elektropositiv i motsats till (3) såsom negativ samt den mel- 

 lanliggande (2) såsom indifferent eller neutral. Under det att nämligen (1) 

 företrädesvis förekommer hos de positiva elementerna och (2) hos de indifferenta, 



