214 Fred. Joh. Wiik. 



ingår (3) i de negativa såsom form betingande dynamid, så t. ex. hos haloge- 

 nerna Fl, Cl, Br, J, hvilka i afseende på atomvigten kunna uttryckas genom 

 den allmänna formeln 6 (3) -f m.S (2), hvilket åter leder till antagandet af oktaë- 

 driska elementaratomer lika alkalimetallernas men med dyn. (3) i stället för 

 (1) såsom hörn-kraftpunkter. 



Äfven elementernas olika atomvärden kunna genom denna hypotes få sin 

 förklaring, i det att nämligen hos de enatomiga dyn. (1), hos de tvåatomiga 

 (Ca, Mg, Fe m. fl.) dyn. (2), hos de treatomiga (Al, B) åter (3) utgör en kärn- 

 eller centraldynamid, hvarigenom dynamidkomplexen så att säga disponeras att 

 angripa med resp. ett hörn d. ä. med en kraftpunkt, en kant eller med två 

 kraftpunkter, eller slutligen med en triangulär yta och dymedelst med tre dyna- 

 mider. Elementaratomer, hvilka såsom C = 4 (3) samt Si = 4 (3) + 8 (2) sakna 

 centraldynamid, kunna angripa med alla 4 hörnpunkterna af sina tetraëdriska 

 dynamidkomplexer samtidigt och äro sålunda 4-atomiga. 



På samma sätt som nu dessa uratomer bilda elementaratomer af för det 

 mesta reguliär form förena sig åter dessa senare till atomkomplexer eller mole- 

 kyler. Den större eller mindre anslutning till det reguliära systemets formför- 

 hållanden, hvilken såsom Mallard ådagalagt visar sig hos de kristalliserade 

 föreningarna i allmänhet, får sin förklaring af denna mestadels reguliära form 

 hos elementaratomerna, stående i olika inbördes ställning med antingen ett hörn, 

 en kant eller en yta vänd mot atomkomplexens centrum. Likasom vi hos ele- 

 mentaratomerna eller dynamidkomplexerna kunna särskilja tre i afseende på lä- 

 get inom komplexen olika dynamider nämligen en centraldynamid från de den- 

 samma omslutande, den yttre formen betingande hörndynamiderna samt de mel- 

 lan dem stående ytdynamiderna, så kan en motsvarande åtskilnad äfven göras 

 hos atomkomplexerna eller molekylerna, och man kommer derigenom till särskil- 

 jandet mellan molekyler med eller utan central- eller kärnmolekyl. Till senare 

 slaget höra de vigtigaste af alla silikater, fältspatsgruppens mineralier, hvilken 

 grupp med rätta synes mig böra ställas i spetsen för silikaternas afdelning och 

 från hvilken man ock på anfördt sätt kan komma till de öfriga. Det är så- 

 lunda framför allt af nöden att söka erhålla en föreställning om fältspatsarternas 

 molekylära konstitution. 



Genom tillämpning af det ofvan antydda förhållandet mellan ytnormalerna 

 och atomkrafterna liar jag kommit till de i beskrifningen af fältspatsarterna 

 anförda kristallokemiska eller molekylära strukturformlerna och dymedelst till 

 en såsom det synes mig enkel och naturenlig förklaring såväl af deras grund- 

 former i och för sig betraktade som af deras inbördes förhållanden. Beträffande 

 det förstnämnda förhållandet komma elementaratomerna QSi, 2AI, '2Ka (resp. 



