216 Fred. Joh. Wiik. 



symmetriplanet) blir niolekylarkomplexen och dymedelst kristallen i sin helhet 

 enkel eller sammansatt af tvillingslameller, hvilket sistnämnda är det hos anor- 

 thoklas äfvensom hos mikroklin vanliga förhållandet. Hos anorthoklas måste 

 atomernas jemvigtsläge inom molekylen, likasom fallet är hos anomala kristaller 

 i allmänhet, betecknas såsom labilt, i det att det är ytterst variabelt och hos 

 en del af dem öfvergår genom upphettning i det stabila eller normala jemvigts- 

 läget, här motsvarande det hos den normala Orthoklasen. Atomlagringen hos 

 anorthoklas varierar emellan den hos normal Orthoklas och den hos mikroklin, 

 hos hvilken senare den mot c-pl. svarande elementaratomens ställning kan an- 

 tagas befinna sig midt emellan den hos Orthoklas och den hos plagioklas. Hos 

 denna sistnämnda intager ifrågavarande dynamidkomplex (Al) antagligen åter 

 ett stabilt läge, afvikande 30° från det hos normal Orthoklas, i det att en oktaë- 

 drisk kantriktning hos nämnda elementaratom nu går parallelt med molekylens 

 a-axel eller parallelt med den i samma riktning gående kantriktningen hos Ca- 

 atomen; härigenom föranledes en motsvarande vridning af de optiska elastici- 

 tetsplanen från ett med «- och i-riktningarna parallelt hos orthoklas till ett på 

 c-planet mellan dem liggande läge hos plagioklas. Att det opt. förhållandet hos 

 albit särikildt på c-planet mera närmar sig till det hos orthoklas än det hos 

 anorthit står i samband med den större likheten mellan albitens och orthokla- 

 sens molekylära konstitution i öfrigt, hvarpå älven deras resp. strukturformler 

 häntyda. 



Hvad som nu härvid särskildt bör påpekas är att denna uppfattning af 

 fältspatsarternas molekylarkonstitution leder till en väsendtligt olika och med 

 de faktiska förhållandena mera öfverensstännnande åsigt om förhållandet mellan 

 de tre slagen af alkalifältspat, orthoklas, mikroklin och albit, än den för när- 

 varande rådande, företrädesvis af Michel Lévy och Bröggek förfäktade, enligt 

 hvilken Orthoklasen vore att betrakta blott såsom en submikroskopisk d. ä. mo- 

 lekylär tvillingsbildning af mikroklin. Tvenne i tvillingsställning stående mole- 

 kylarhälfter af mikroklin resp. anorthoklas kunna visserligen så till vida sägas 

 motsvara en enkel orthoklasmolekyl, att de hafva ett symmetriplan, men de 

 tvenne af detta plan delade hälfterna äro hos de förra icke absolut lika eller 

 kongruenta, såsom fallet är med de tvenne genom symmetriplanet delade hälf- 

 terna af en enkel orthoklasmolekyl, utan de förhålla sig såsom högra och venstra 

 handen, de äro enantiomorfa eller hvarandra motsatta, och kunna icke, i hvilken 

 ställning som helst, blifva kongruenta. De kunna derföre icke heller öfvergå 

 i orthoklas på annat sätt än genom en förändring af elementaratomerna från 

 det sneda osjanmetriska läget till ett fullt symmetriskt sådant, i det att de tvenne 

 åt olika håll lutande ^/-atomerna blifva parallela och sålunda sammanfalla till 



