220 Fred. Joh. Wiik. 



Dessa tvenne slag af tvillingsbildningar, hvilka f. ö. öfvergå i hvarandra 

 såsom t. ex. desmingruppens zeoliter utvisa, förete äfven analogi deri, att man 

 hos hvardera kan göra skilnad mellan lamellär tvillingsbildning eller tvillings- 

 streckning och den omkring ett centrum, cyclisk tvillingsbildning, hvilken senare 

 såväl i det ena som i andra fallet måste hänföras till en central, tvillingsartadt 

 sammansatt molekyl, till hvilken enkla molekyler fogat sig i bestämda riktnin- 

 gar. Någon bestämd skilnad mellan de tvenne slagen af tvillingsbildningar, 

 den i stort och den mellan molekyler, kan sålunda näppeligen göras, och detta 

 talar särskildt för riktigheten ai åsigten om att de anomala kristallerna i all- 

 mänhet äro att betrakta såsom sammansatta af mindre symmetriska delar stå- 

 ende i tvillingsställning till hvarandra. 



Särskildt anmärkningsvärd hos dessa anomala kristaller är den nära re- 

 lation, som visar sig ega rum mellan deras inre struktur och kristallytorna, i det 

 att nämligen dessa bilda baserna till de koniska partier af kristallen, hvilkas spet- 

 sar sammanstöta i dess centrum. Man har på grund häraf ansett, att den 

 inre strukturn vore beroende af kristallytorna, då deremot i enlighet med den 

 i det föregående framstälda teorin för de anomala företeelserna förhållandet 

 måste anses vara tvärtom, nämligen att kristallytorna bero på en ursprunglig- 

 regelbunden anordning af kristallmolekylerna omkring en centralmolekyl, hvilken 

 dock först vid anomal utbildning d. ä. vid molekylens och dymedelst kristallens 

 i sin helhet sönderfallande i enskilda delar ger sig tydligt till känna, livarvid 

 äfven de anomala kristallytorna, som man betecknar med namnet „vicinala", 

 uppkomma. Närmare härom finnes i afhandlingen vid beskrifningen af de en- 

 skilda anomala silikaterna. Tilläggas må här blott, att denna anomali eller 

 sönderfallandet i delar synes lättare försiggå hos de icke-metalliska, alkalihal- 

 tiga silikaterna än hos de med tunga metalliska radikaler samt att de förra 

 lättare än de senare genom temperaturförändring återföras i det normala till- 

 ståndet, hvilket väl kan anses bero på en större passivitet eller tröghet hos de 

 metalliska än hos de mera aktiva eller mera rörliga half metalliska resp. icke- 

 metalliska elementaratomerna, hvarpå väl äfven de metalliska ämnenas större 

 benägenhet att antaga ett fast, kristalliseradt tillstånd än de icke-metalliska kan 

 anses bero. 



Den kristallokemiska teori j ernte derpå grundade system för mineralierna, 

 hvars grunddrag här framstälts, skiljer sig visserligen ganska mycket från den 

 inom mineralogin hittills använda rent kemiska metoden för utredandet af mine- 

 raliernas molekylära konstitution. Denna senare metod är dock altför ensidig 

 för att ensamt för sig kunna leda till målet utan synes den mig för detta ända- 

 mål böra kombineras med den kristallografiska forskningen, hvarvid särskildt 



