4 E. A. Il OMEN. 



den näst yngsta bland många syskon utvecklades naturligen hos den unge Knut 

 Felix en viss mjukhet och böjlighet i lynnet, jemte det egoism och sjelfviskhet 

 bortslipades. Särskildt skall hans mor, majorskan v. Willebrand, ett intelligent 

 fruntimmer, som jemte gamla tidens fina takt förenade ett husmoderligt sinne, 

 utöfvat ett stort inflytande på honom; dock var hon, såsom värdinna för ett 

 stort och gästfritt hus alltför mycket upptagen af andra värf, hvarför i enlig- 

 het med den tidens sed de yngre syskonens uppfostran öfvervakades af de äldre ; 

 denna uppgift beträffande uppsigten öfver den näst yngste sonen föll då på 

 hans 12 år äldre syster Minette, sedermera gift med protokollsekreteraren Wal- 

 lenstjerna, som ännu trots sina 90 år är vid relativt goda kropps- och själs- 

 krafter. Att denna qvinliga omvårdnad måste varit af betydelse för Willebrands 

 vidare utveckling bevisas bäst af den tacksamma piété som Willebrand sedan 

 hela lifvet igenom bevarade för denna sin äldre syster. Det var äfven fru 

 Wallenstjerna som Willebrand på hennes 90:de födelsedag, några månader innan 

 han dog, egnade sin sista sång här i lifvet, sålunda genom tonernas makt tol- 

 kande hjertats renaste känslor. 



Efter genomgången skolkars vid Åbo kathedral skola, hvarvid han under 

 terminerna bodde i sin farbroders presidenten Adolf Fredrik v. Willebrands 

 aristokratiska hus, blef han student vid 17 års ålder i december 1831. På 

 grund af sitt sympathiska väsen och glada, lifliga lynne var Willebrand gerna 

 sedd och eftersökt i alla kretsar, der han alltid utgjorde det lifgif vande ele- 

 mentet såväl genom sin spirituella natur som genom sin glada sång; han del- 

 tog äfven i det ystra studentlifvet ; härunder grundlade väl Willebrand delvis 

 den menniskokännedom, som sedermera kom honom till gagn vid hans praktiska 

 läkareverksamhet. 



Brytande med familjetraditionerna, såväl hans förfäder som bröder hade 

 nemligen alla varit krigare, valde Willebrand läkarekallet, för hvilket hans in- 

 tresse delvis torde blifvit väckt genom hans svåger dåvarande prosektorn seder- 

 mera anatomi e professorn Evert Julius Bonsdorff. Willebrand blef filosofie kan- 

 didat d. 28 april 1836 samt promoverad filosofie magister d. 21 Juni samma 

 år, med. kand. d. 25 april 1839, och med. lic. d. 1 juni 1840 samt försva- 

 rade d. 20 juni samma år 1840 sin för medicine och kirurgie Doktors grad 

 utgifna disputation: „Om indikationerna till amputation", i hvilken han efter 

 en kort historik börjande med Hippocrates genomgår de viktigaste allmänna och 

 lokala sjukdomsförhållanden hvarpå enligt den tidens åsigt läkarens dom om 

 amputationens nödvändighet beror. 



Vid den stora till åminnelse af Finska Universitetets stiftelse för tvåhun- 

 drade år sedan, den 17 och 18 Juli 1840 anstälda promotionen, hvarvid äfven 



