8 E. A. Homén. 



äfven den egentliga vattenläkekonsten, hydrotherapin samt närmast på grunden 

 af Duehenne's remarkabla undersökningar om elektricitetens användning i medi- 

 cinens tjenst äfven elektrotherapin ; intresset för gymnastiken hade äfven små- 

 ningom något börjat tränga sig fram bland läkarena. I visst samband med 

 gymnastiken och mycket befordrad af den physiologiska riktningen inom medi- 

 cinen (närmast representerad af det Wunderlich'ska arkivet), står Prophylaxis, 

 eller konsten att förebygga sjukdomar, hvilken åter i sin mon verksamt bidra- 

 git till den vid den tiden begynnande utvecklingen af hygien. 



Det anförda torde i sina allmännaste drag angifva situationen, ungefär så- 

 dan den var i de medicinska centra derute vid den tidpunkt under hvilken Wil- 

 lebrands utländska resor inträffade. 



Sin första större studieresa företog Willebrand åren 1843 — 1844, hvarvid 

 han hufvudsakligen uppehöll sig i Paris och Wien samt olika delar af Tysk- 

 land, och på genomresan äfven något vistades i Sverige och Danmark; åren 

 1847 — 1849, samt senare 1853, vistades Willebrand delvis på dessa samma 

 orter, men besökte derjemte äfven Italiens och Englands kliniker. — Det måste 

 erkännas att Willebrand hemtade sina insigter ur de bästa källor, vid sjelfva 

 centralhärdarna kom han i personlig beröring med tidens stormän på medicinens 

 olika områden och knöt äfven vänskapsband med en del af dem, såsom fram- 

 går af hans senare korrespondens med t. ex. den store franske fysiologen Claude 

 Bernard, hvars mäktiga personlighet tyckes gjort ett djupt intryck på Wille- 

 brand. Sin Specialbranche, de invärtes sjukdomarna och deras diagnostik, stu- 

 derade Willebrand i Paris hufvudsakligen på det stora sjukhuset Hôtel-Dieu, 

 hvars chef var Frankrikes dåvarande störste kliniker Trousseau, som j ernte 

 det han stod på höjden af den tidens moderna läkarebildning, dock äfven till- 

 godogjort sig mycket af livad de gamla läkarne, hans föregångare, skattade 

 högt. Så t. ex. är bekant att han fäste en viss vigt vid d. s. k. läkareblic- 

 ken, som nu för tiden, möjligen för mycket fått träda tillbaka, och som bestod 

 i att redan af det allmänna intrycket af den sjuka, på grund af hans ansigts- 

 uttryck, blick, min, gester, sätt att tala, respirera m. m. draga vissa slutsatser 

 angående sjukdomens natur och väsen. Såsom karakteriserande för Trousseaus 

 ståndpunkt må anföras huru han i sitt inledningstal till sina kliniska föreläs- 

 ningar, lade sina åhörare, de blifvande läkarne på hjertat att ingalunda för 

 mycket lita på sig sjelfva och sin konst, utan mera hafva förtroende till natu- 

 rens läkande förmåga. 



Äfven synes Willebrand i Paris hafva tagit kännedom om de anatomiska 

 museerna derstädes, såsom ock framgår af ett bref till hans svåger professor 



