Minnestal öfvcr friherre Knut Felix v. Willebrand. ] 1 



produktion af syror i Ventrikeln, hvilket sedan förorenande kan inverka på blöden 

 genom att syrorna öfvergå i densamma och sålunda ofta framkalla de mest 

 olika sjukdomsgrupper: skrofler, rachitis, bleksot m. m.; som man finner en efter 

 nutidens betraktelsesätt något fri tolkning af sjukdomarnas inre sammanhang, 

 men som dock står i god samklang med den tidens såkallade kras-lära. 



Att dyspepsierna äro så allmänna hos oss anser Willebrand i någon mon 

 kunna tillskrifvas det myckna bruket af potatis hvaraf dessa syror i Ventrikeln 

 lättast uppstå, och befarar i likhet med den kända tyska klinikern Frerichs att 

 den myckna potatis förbrukningen kan bidraga till folkracens försämring, 



Kardialgierna, hvilka Willebrand ställer i samband med kramp i ventri- 

 kelns muskelfibrer, och som enligt honom oftast förorsaka ofvannämnda smärtor, 

 anser han i enlighet med den tidens uppfattning kunna uppstå genom retning 

 i, eller störingar af nästan hvilket annat organ som helst i kroppen på s. k. 

 sympatisk väg, hvilket väl närmast torde motsvara livad vi nu för tiden kalla 

 reflexverkan. Men då detta samband i många fall äfven ännu är aldeles oklart 

 och långtifrån bevisadt var det nödigt för att vid bevisningen få ett systema- 

 tiskt helt att ofta nog taga fantasin alltför mycket till hjelp. 



På grund af nämnda afhandling biet" Willebrand samma år 1856 i ledig- 

 heten efter Ilmoni, som var en afgjord anhängare af den äldre naturfilosofiska 

 riktningen, utnämnd till professor i theoretisk och praktisk medicin, hvilken 

 lärostol följande året fick namnet profession i allmän patologi och medicinsk 

 klinik, samt blef denned äfven chef för kliniska Institutets medicinska afdelning, 

 hvilken han redan under en följd af år tidtals förestått, Till ledamot af Ve- 

 tenskaps Societeten blef Willebrand invald följande året 1857, dock har han 

 ej på något mera ingripande sätt deltagit i societetens lif och verksamhet, om 

 ock varmt intresserad derför. 



Såsom universitetslärare framstod Willebrand genom sina glänsande, spi- 

 rituella föredrag, hvilka oemotståndligt fängslade åhörarn. I likhet med gamla 

 tidens läkare och äfven en del den tidens framstående kliniker, litade Wille- 

 brand vid diagnosens ställande vid sjukbädden mycket på sin läkareblick, någon- 

 gång kanske på bekostnad af grundligheten och objektiviteten i sjukexamen, 

 om ock Willebrands blick torde varit väl uppöfvad. I detta sammanhang 

 må äfven omnämnas att Willebrand införde systematiska temperaturbestämnin- 

 gar vid den medicinska kliniken; att dessa temperaturmätningar i privat praxis 

 på en del håll den tiden tyckas stött på vissa svårigheter framgår deraf att 

 Willebrand i sin uppsats om termometirn (i Notisblad för Läkare o. Pharma- 

 ceuter 1857 n:o 11) måste bemöta anmärkningen om det besvärliga för läkarn 

 att nödgas resa omkring med termometern i sin ficka. 



