Minnestal üfver Axel Wilhelm Gadolin. 17 



såsom ilen berömde forskaren, h vilken öppnat nya vägar och satt nya mål för 

 vetenskapen, och ej försökte framkalla en om ock ofullständig bild af honom 

 såsom menniska. 



Redan vid en flyktig beröring med Gadolin fann man att man hade fram- 

 för sig en ovanlig person. Hans yttre, om ock icke utan mihtärisk anstryk- 

 ning, tydde på tänkaren och vetenskapsmannen. Pannan liksom hela hufvu- 

 dets öfre del, var utomordentligt hög och utvecklad, och ur hans allvarliga, 

 stora, djupa, i någon mån beslöjade ögon med deras omgifvande linier lyste 

 skarpsinne och klarhet. Gestalten var hög och smärt, utan sökt elegans, men 

 med naturlig ledig värdighet, under mannaåldern äfven ganska kraftfull. Öfver 

 det hela låg ett aktningsbjudande ädelt allvar och en flärdlös enkelhet, hvilken 

 han bevarade till det sista, oaktadt alla de äresbetygelser som osökta och i så 

 riklig mängd kommo honom till del. 



Jag har redan meddelat ett för Gadolin karaktäristiskt drag från hans 

 kadettår. Ännu tydligare framgår hans anspråkslöshet och tillbakadragenhet 

 af följande tilldragelse i hans lif. Under orientaliska kriget var Gadolin som 

 ung officer tillkommenderad till Sveaborgs fästningsartilleri. Vid belägringen 

 af Sveaborg lyckades det fienden att genom en bomb sätta eld på taket af ett 

 krutmagasin. Utan att frukta den fara, för hvilken han utsatte sig, störtade 

 Gadolin fram till brandstället, uppmanade några behjertade kamrater att följa 

 sig, och lyckades inom kort dämpa elden, hvilkens vidare framfart kunnat ha 

 de mest ödesdigra följder. För dylika bragder belönas officerare med Georgs- 

 korset, men de måste sjelfva för chefskapet göra anmälan om sin bragd. Då 

 man besinnar hvilket inflytande ett dylikt ådagalagdt mannamod vanligen ut- 

 öfvar på en officers hela framtid, så är det förklarligt att intet försummas för 

 att framhålla den tapperhet man visat. Men det stred emot Gadolins innersta 

 väsen att vilja ådraga sig uppmärksamhet för en handling, som han väl ansåg 

 vara endast en pligt. Belöningen för handlingen uteblef äfven ända till år 

 1871, då en af de officerare, som vid omnämnda tillfälle stått Gadolin när- 

 mast, anmälde om saken, närmast för att äfven åt sig sjelf utverka en belö- 

 ning, med den påföljd att såväl han som Gadolin af kejsar Alexander II de- 

 korerades med officerskorset. 



Då Gadolin stigit i graderna och något friare kunde disponera öfver sin 

 tid tillbragte han i regeln sommaren på landsbygden i Finland, delande sig 

 emellan modrens egendom A vik och svärfadrens gods, Gammelbacka och Sarv- 

 laks. En sommarvistelse med Gadolin skildras af en honom närstående per- 

 son på följande sätt: Axel Gadolin var 38 år då jag gjorde hans bekantskap. 

 Aldersskilnaden och respekten togo först ut sin rätt, men det räckte ej länge 



3 



