18 E. It. Neovius. 



innan Gadolin hade vunnit allas hjertan, både äldres och yngres, och det för 

 hela lifvet. Det var sommaren 1864 på landet, och der var Gadolin alltid i 

 sitt element. Då kunde han ej sällan helt och hållet lemna sina böcker 

 och skrifarbeten, för att endast studera naturens stora bok. Han var form- 

 ligen passionerad för vandringar i skog och mark och bibehöll ända till det 

 sista en förvånande rörlighet. 



Nu var han i sina bästa år och gjorde långa utfärder, emellanåt ridande, 

 oftare till fots, samt i regel hvarje gång på nya stigar och med nya mål. 

 Hemma under hvilostunderna, eller då man för vädrets skull satt inne, var 

 han munter och språksam, berättade gamla historier från kadett- och militär- 

 lifvet, läste högt ni. m. och hittade på ordlekar och infall — han var och 

 förblef nästan barnsligt road häraf — och hade det trefligaste hjertliga skratt. 

 Men ute under vandringarna var det nästan alltid annorlunda. Der var han 

 i sitt arbetsrum eller i sitt auditorium. Långsamt vandrande, spanade han 

 omkring sig, och hans otroligt skarpa öga upptäckte än en ört, än en laf eller 

 mossa, än ett mineral, eller en insekt eller något annat anmärkningsvärdt. 

 Det togs upp, alla samlades kring honom, och oftast fick man en kort, men 

 intressant, djupsinnig och dock lättfattlig förklaring öfver fyndet, eller ock 

 togs det hem, för vidare undersökning. 



Utom stenriket var växtverlden honom kär, och ända till det sista under- 

 höll han och utvecklade sina betydande botaniska kunskaper. Om hösten var 

 svampplockning hans favoritnöje. Vi andra — han gick sällan ensam, ty det 

 var ett nöje både för gamla och unga att följa med — samlade korgarne fulla 

 af matnyttigt, men han kom ofta med endast några få, men då kunde man 

 vara säker på att det var en samling specialiteter, på hvilka hans skarpa öga 

 upptäckt egendomligheter, som sedan till ömsesidig glädje afslöjades och de- 

 monstrerades — icke med katederlärdom, utan med enkla träffande ord. Mi- 

 neralhammaren och växtspaden voro regelbundna följeslagare, och då hans barn 

 växte upp, blef det deras sak att turvis bära dessa vapen och inrapportera om 

 allt anmärkningsvärdt under rekognoseringarna". 



I sin egenskap af inspektör för arsenalerna bereste Gadolin flere gånger 

 Ryssland och tillbragte året före sin död en längre tid i de mineralogiskt in- 

 tressanta Uraltrakterna. I Amerika var han två gånger och reste ofta till 

 olika trakter af Europa. På världsutställningen i Paris 1867 var han Ryss- 

 lands kommissarie och var då i tillfälle att för Descloizeaux och andra fram- 

 stående mineraloger utlägga sitt kristallogranska system. 



Gadolin var två gånger gift. Det första äktenskapet med Fröken Elisa- 

 beth von der Launitz — af en friherrlig prestslägt — , under hvilket en ännu 



