11 



Flera för högbuskforniationen gemensamma växter uppräknas. Be- 

 Iräfifande formationstypens utbredning anföres p. 546*: ^An den 

 Abhängen der grossen nordostdeutschen Diluvialthäler findet sich 

 die Formation sehr charakteristisch ausgebildet. 



Med hänsyn till dessa buskformationers jämförelsevis nordostliga 

 utbredning är det af intresse att jämföra likartade samhällen 

 från det centraleuropeiska områdets sydvästliga gränstrakter. I den 

 af Gradmann i lämnade skildringen af » das Pflanzenleben der 

 schwäbischen Alb' återfinnes under rubriken der Pflanzenwuchs 

 sonniger Felsen und Halden» p. 112^ och den därunder fallande 

 formationstypen Steppenheide' ett påfallande stort antal för hög- 

 buskforniationen gemensamma växter. 'Von den Waldformationen 

 unterscheidet sich die Steppenheide allerdings ohne weiteres da- 

 durch. dass der Baumwuchs höchst ganz vereinzelt auftritt. meistens 

 sogar voUständig fehlt p. 114\ Samhället uppträder -an felsigen 

 Gehängen. auf Triimmelhalden aber auch mergeligen Schichten- 



böden . Immer aber beschränkt sich diese Formation auf Ab- 



hänge. deren Neigungsrichtung in die sudliche Hälfte der Windrose, 



allenfalls auch in rein östliche öder westliche Richtung fällt ' 



'p. 1151. Af anförda citat framgår redan, att ifrågavarande forma- 

 tionstyp är högbuskforniationen närstående. Die Steppenheide före- 

 ter emellertid såsom framhållits af Gradmann ti. c. p. 114 till sin 

 fysiognomi stora växlingar; den i fysiognomiskt hänseende när- 

 maste motsvarigheten till högbuskforniationen utgör, efter hvad det 

 synes, den facies af die Steppenheide. som Gradmann p. 119 be- 

 skrifver under namnet »der Heidewald. 



Stora öfverensstämmelser erbjuda vidare vissa i Elsass uppträ- 

 dande buskformationer. skildrade af Issler i T. Att jämföra är 

 särskildt die Strauchformation- tp. 111' samt den därunder fal- 

 lande ståndorten Westhang des Strangenbergs» tpp. 111 — 112 med 

 dominerande Corylus aoellana och i öfrigt ett stort antal för hög- 

 buskforniationen gemensamma växter. Ett sydligare i floristiskt 

 hänseende särdeles intressant gränsområde är beskrifvet från Sa- 

 voyen af Gi inier »r. På kalkområden förekomma högbuskforma- 

 tionen närstående samhällen: utpräglade sydliga och västliga ele- 

 ment börja emellertid här träda i förgrunden, och sydosteuropeiska 

 arter saknas nästan fullständigt. Härigenom visa sig dessa sam- 

 hällen falla utanför det centraleuropeiska florområdet och kunna 

 äf\"en — i floristiskt hänseende — uteslutas från högbuskformatio- 

 nens närmaste frändskapskrets. Med angifna inskränkningar sy- 



