12 



nas mig af ofvannämnde författare beskrifna busksamhällen såväl 

 ekologiskt som floristiskt stå högbuskformationeii synnerligen 

 nära. 



Förut (sid. 5) påpekades beträffande det mellaneuropeiska vegeta- 

 tionsområdet floristiska skiljaktigheter med afseende på västliga och 

 kontinentala buskformationer. Dessa i samband med klimatiska 

 faktorer stående olikheter trycka emellertid i mindre påfallande 

 grad sin prägel på ifrågavarande samhällens allmänna karaktärer 

 och fysiognomi. Bestämmande i detta hänseende äro i främsta 

 rummet edafiska faktorer. Det har sålunda visat sig, att de för 

 substratet karaktäristiska egendomligheter, hvilka i förevarande 

 fall synas vara af särskild betydelse, kalkhalt och lättrörlighet, 

 (jfr sid. 27) äfven inom utpräglade atlantiska områden kunna fram- 

 kalla formationstyper, hvilka stå högbuskformationen och de cen- 

 traleuropeiska buskformationerna synnerligen nära. Såsom exem- 

 pel härpå kunna anföras vissa buskformationer från England 

 (Yorkshire), skildrade af Smith & Rankin (I). Särskildt de s. k. 

 »Scar — Woods» (p. 169) och »Hazel — Copses» (p. 173) erbjuda flo- 

 ristiskt och synbarligen äfven ekologiskt stora öfverensstämmelser. 

 Karaktäristiskt för dem är sålunda bl. a. att Corylus avellana är 

 dominerande, och att de intaga sluttningar af kalkberg. I detta 

 samband vill jag äfven hänvisa till kalkrasmarker i Skottland, 

 hvarifrån Samuelsson (II) lämnat artlistor (jfr t. ex. arterna på 

 Stonecrubi pp. 233 — 234) med ett flertal för högbuskformationen 

 gemensamma växter, buskvegetationen är emellertid, antagligen till 

 följd af kulturella faktorer, svagt utbildad. — Går man till en 

 närmare granskning af vegetationens sammansättning inom nyss- 

 nämnda västliga typar af buskformationer, visar det sig emellertid, 

 att här liksom i de ofvannämnda af Guinier (1. c.) beskrifna vissa 

 arter, hvilka äro karaktäristiska för högbuskformationen och de cen- 

 traleuropeiska buskformationerna, saknas. 



En följd af att de centraleuropeiska buskformationerna förekom- 

 ma på varma substrat i sluttande, skyddadt läge är, att till dessa 

 samhällen sälla sig ett flertal \ärmeälskande växter (jfr t. ex. Drude 

 III). De mest karaktäristiska af dessa återfinnas ej inom högbusk- 

 formationen. Bland ifrågavarande samhälles växter anträffas dock 

 några till sin natur xerotermiska växter, hvilka kunna betraktas 

 såsom för högbuskformationen och de centraleuropeiska buskfor- 

 mationerna gemensamma karaktärselement. Bland dessa äro sär- 

 skildt att nämna följande: Artemisia canipestris, Cirsiiim acaule, 



