16 



HÖGBUSKFORMATIONENS BETINGELSER. 

 Berg-grunden. 



Kinnekulle är till sin allmänna geologiska byggnad synnerligen 

 väl beskrifvet (Holm & Munthe I). I samband med förhanden- 

 varande studie må för orientering endast framhållas några hufvud- 

 drag. Sedan gammalt brukar man urskilja 6 olika lager, hvilka 

 underifrån räknadt äro: gneis, sandsten, alunskiffer, kalksten, ler- 

 skifTer och trapp, af hvilka de fyra mellersta äro bildade under 

 den kambrisk — siluriska tiden. De olika lagren höja sig meren- 

 dels trappformigt öfver hvarandra, bildande i ytterkanterna mer 

 eller mindre skarpa branter, de s. k. klefvarna. Såsom synes af 

 vid stående öfversiktskarta (fig. 2), framträda i bergets allmänna to- 

 pografi, utom diabashättan och de därifrån i syd — sydvästlig rikt- 

 ning utgående moränryggarna, tvenne nästan oafbrutna koncen- 

 triska ovaler. Dessa markera klefvarna, den yttre sandstens- 

 den inre den s. k. rödstensklefven. Mellan dessa synes tydligt på 

 östra sidan alunskifferns randzon. Det är emellertid rödstensklef- 

 ven eller, rättare sagdt, den undre rödstensklefven, h varom 

 här närmast är fråga. Dennas rasmark utgör högbuskforma- 

 tionens karaktäristiska underlag. 



Den undre rödstenen, utgörande orthocerkalkens understa lager, 

 tillhör den undersiluriska perioden och har en mäktighet af om- 

 kring 20 m. I sin öfre del träder den till större utsträckning än 

 något annat af Kinnekulles lager som blottad häll i dagen. Den 

 bildar här på östra och sydöstra sidan de bekanta västgötska alfvar- 

 områdena, Österplana och Martorps hedar. Kalkplatåns randzon, 

 d. v. s. klefvens öfversta kant, följer tillnärmelsevis höjdkurvan för 

 130 m. Den undre rödstenen hvilar på undre graptolitskiffern, 

 hvilken åter underlagras af ceratopygekalken, föga mäktiga aflag- 

 ringar, hvilka bilda gräns till alunskilTern. 



De lösa jordlagern. 



Enligt Munthe (1. c. p. 132) kan den högsta marina gränsen 

 anses sammanfalla med det undre rödstensklefven. De lösa, klef- 

 ven täckande jordlagern utgöras därför till stor del af strandgrus 

 och lera. Dessa jordarter träda emellertid i dagen vanligen endast 



