25 



sträcker sig utnic^a den undre rödstensklefvens rasmark, uppträder! 

 sin mest typiska utbildning på dylika lokaler- Dessa äro genom 

 sitt läge sk3'ddade för kalla uttorkande vindar och utsatta för stark 

 insolation. Om man tidigt om våren vid klart väder och kall nor- 

 danvind från den öppna kalkplatan begifver sig ned för klefven 

 mot solsidan, får man en särdeles liflig förnimmelse af värmekontrast. 

 I lä för vinden bibehålles alltjämt genom från marken reflekteradt 

 strålningsvärme ett uppvärmdt luftlager, som i hög grad gynnar 

 vegetationens tidiga utveckling. I synnerhet på den öfre delen af 

 rasmarken, där kalkklipporna äro blottade eller endast täckta af 

 ett tunt jordlager, utvecklas vegetationen tidigt. Här blomma t. 

 ex. Anemone hepatica och Primiila officinalis ofta 2 ä 3 veckor ti- 

 digare än i omedelbar närhet uppe på platån eller i sluttningens 

 nedre delar. 



Kulturella inflytelser. 



Där ej särskilda omständigheter träda hindrande i vägen, beteck- 

 nar, som bekant, skogen det naturliga slutledet i växtformationernas 

 utveckling. Så anför Warming (II, p. 318): »Skov er i alle Egne 

 det naturlige Slutningsled i Plantevtextens Udvikling. undtagen der, 

 hvor Vand, Kulde eller Torhed (Vandmangel, Blåast) hindrer Trseers 

 Udvikling. >' Såsom slulformationer med mer eller mindre fullstän- 

 digt undertryckt skogsskikt uppträda ofta buskformationerna. Ett 

 välkändt förhållande är emellertid, att dessa samhällen ej sällan upp- 

 stå sekundärt efter utrotad skog. Så t. ex. de jylländska »P2ge- 

 Krattene» (Vaupell I, p. 292). Äfven maquis och gariguen anses, 

 som bekant, intaga områden, som fordom voro bevuxna af skogar 

 (jfr Flahault i, p. 35). Den förut omnämnda Sibljak-formationen 

 är däremot (Adamovic II, p. 5) ett naturligt samhälle, som i Bal- 

 kanländernas varmare regioner, om också i mindre utsträckning, 

 var utbredt före skogarnas utrotning. En kulturprodukt åter är 

 däremot enligt Adamovic (II, p. 3 — 4) »der Buschwald», som han 

 anser uppkommen i första hand genom människans utrotande af 

 högskogen (der Hochwald). 



Af anförda exempel framgår alltså, att buskformationerna med 

 afseende på uppkomstsättet intaga en vacklande ställning. Afgörande 

 för uppfattningen blir i enskilda fall frågan, huruvida frånvaron 

 af skogsskiktet, står i samband med naturliga eller kulturella 

 faktorer. Då nu. hvad högbuskformationen beträffar, vissa kultu- 



