40 



den tid, marken är daggbetäckt, att vara längre inom det västliga 

 än inom det östliga området. Möjligen bidrager äfven sistnämnda 

 omständighet i någon mån till att göra det östliga området torrare 

 än det västliga. 



Af de meddelade ståndortsanteckningarna framgår att högbusk- 

 formalionen på det hela taget utmärker sig för en inom olika om- 

 råden synnerligen likartadt utbildad vegetation, som på ett iögon- 

 fallande sätt harmonierar med underlagets beskaffenhet. Karaktä- 

 ristisk för formationens mellanregion är undervegetationens 

 jämförelsevis stora artfattigdom. Denna står gifvetvis i när- 

 maste samband med den af buskvegetationens täthet betingade ljus- 

 bristen. En utomordentligt stark beskuggning gör sig näm- 

 ligen flerstädes gällande. Särskildt är detta fallet inom det västliga 

 områdets mellanregion, hvarför beskuggningsgraden därstädes äfven 

 kunnat sättas till den högsta, ^s» hvilket innebär, att vid fullt sol- 

 sken ingen eller endast någon enstaka liten fläck af marken träffas 

 af direkt påfallande solljus. Utom vårväxterna trifvas egentligen 

 också inom mellanregionen endast ett antal skuggväxter. Såsom 

 de mest karaktäristiska af dessa uppträda här Epipaclis latifoUa 

 och Poa nemoralis, hvilka i enstaka exemplar förekomma öfver 

 hela området. I öfrigt märkas sterila växter. En stor del af 

 dessa torde härleda sig från öfre regionens växter, hvilkas sprid- 

 ningsmöjligheter nedåt till mellanregionen underlättas genom un- 

 derlagets sluttande beskaffenhet. 



Sådana äro Aethnsa cijnapiiim, Alliiim oleraceiim. Antennaria dioica, 

 Melilotus officinalis, Origanum vulgäre, Polygala amarellum, Poten- 

 tilla verna, Triticum caninum. Under de försämrade belysningsvill- 

 koren blifva i regeln Alliiim oleraceum. Antennaria dioica och Poten- 

 tilla verna sterila. De öfriga komma stundom till blomning som 

 skuggformer, förmodligen mindre fixerade. Så Triticum caninum 

 f. gracilis I^ge., Polygala amarellum f. fl. alb., Origanum vulgäre 

 f. ad pallescentem Schultz samt Melilotus officinalis forma och Aethusa 

 cynapium forma. De båda senare hafva gestalten af spensliga dvärgar. 



Bland växter, hvilka antagligen äro att betrakta som rena kul- 

 turelement, märkas: Aethusa cynapium, Alyssum calycinum (jfr 

 WiTTE III), Capsella hursa pastoris, Poa annua, Stellaria media. Med 

 undantag af Aethusa cynapium, hvilken vunnit terräng och flerstä- 

 des uppträder som en ganska karaktäristisk medlem af samhället, 

 anträffas nyssnämnda växter endast sporadiskt. 



Som en utpräglad skuggväxt uppträder Hedera helix. I busk- 



