46 



Öfvergångrsrormationer till alFvaret. 



Inom vissa områden, t. ex. mellan Braltforsbäckarna, ntbreder 

 sig buskvegetationen från mellanregionen uppåt öfver den öfre re- 

 gionen och kalkplatån. På hällmarken undergår vegetationen en i 

 fysiognomiskt afseende iögonfallande förändring (fig. 10). Det 

 slutna snårskiktet upplöser sig i större eller mindre grupper, skilda 

 genom öppna områden, hvilka hysa en särdeles växlande vegeta- 

 tion. De flesta af högbuskformationens buskar återfinnas här. Som 

 karaktärselement tillkomma Qiierciis pediinciilata, hvilken uppträder 

 i låga, c:a 1 m. höga, buskliknande individ (jfr fig. lO), samt af 



Förf. foto. 

 Fig. 10. Öfvergånj^sområde till alfvaret. I förgrunden karaktäristiskt, c:a 

 1 m. högt, buskliknande individ af Qnerciis pcdiinciiktUt. Vidare Jiinipc- 

 riis communis och Coryhis avellana. 



/?os«-arter, R. cinnamomea L. v. tijpica Leffl. och R. mollis Sm. 

 *nigrans Matss., af hvilka den förstnämnda är särskildt vanlig. 

 Buskarnas medelhöjd sjunker till 2 m. Den mellan buskgrupperna 

 uppträdande vegetationens olikartade utbildning står i samband 

 med det läckande jordlagrets mäktighet. På fläckvis uppträdande 

 kal eller blott med ett c:a V2 dm. tjockt möss- och lafskikt betäckt 

 häll märkas: Alyssiim calyciniim, Arenaria gothica, Androsace sep- 

 lentrionalis, Bromus mollis f. nana, Calamintha acinos, Hutchinsia 

 petrcca, Saxifraga tridactylites f. exilis Poll.,. Sedum album, Sedum 



