48 



amblystegiosiim. — Den till buskmaiken gränsande, öppna, vanligen 

 jämförelsevis torra ängsvegetationen (jfr ståndortsanteckningarna, 

 nedre regionen) öfvergår stundom — så t. ex. norr om Klefva — 

 till fuktiga, tufviga ängar. Xerofila element träda tillbaka för några 

 mesohydrofiler, bland hvilka särskildt må anföras: Herminhim monor- 

 chis, Ophrys myodes och Epipactis pahistris. 



SPECIELLA UNDERSÖKNINGAR. 

 1. Lifsformernas statistik. 



Under de senaste åren har, som bekant, genom dansken Raun- 

 KLtR (1, II, III) införts en ny intressant metod i den växtgeogra- 

 liska forskningen. Raunklkr utgår därifrån, att i de flesta fall 

 inom olika områden uppstår en för växterna ogynnsam period. 

 Denna betingas af klimatiska faktorer. De viktigaste af dessa äro 

 nederbörd och temperatur. För att på ett åskådligt sätt karaktä- 

 risera ett område med hänsyn till nämnda faktorer betjänar sig 

 Raunklkr af hydrotermligurer (jfr i det föregående sid. 24). Nu äro 

 emellertid växternas tillpassningar till klimatet af mångfaldigt slag, 

 af yttre och inre natur. En enhetlig utgångspunkt för sina under- 

 sökningar finner Raunklkr i det sätt, hvarpå växten skyddar öf- 

 verlefvande knoppar och skottspetsar under den ogynnsamma års- 

 tiden, »den ugunstige Aarstid». Med hänsyn därtill uppställer han 

 sina lifsformer, hvilka han för praktiskt behof sammanför till 10 

 hufvudklasser : Stamsukkulenter, Epifyter, Mega-Mesofanerofyter, Na- 

 nofanerofyter, Cham?efyter, Hemikryptofyter, Geofyter, Helo-Hydro- 

 fyter Therofyter (Raunkier II, p. 45). Om man nu analyserar ett om- 

 rådes flora med afseende på lifsformerna, och i en grafisk tabell åter- 

 gifver deras procentiska fördelning erhålles ett »biologiskt spektrum». 

 (Jfr nedan sid. 50. I tabellens öfversta rad angifves enligt R:s metod de 

 ofvannämnda 10 klasserna genom resp. begynnelsebokstäfver.) Detta 

 är enligt Raunkli<:r ett troget uttryck för ifrågavarande områdes 

 växtklimat. Förelåge därför ett fullständigt statistiskt material, an- 

 ser han det möjligt alt karaktärisera jordens skilda områden med 

 hänsyn till växtklimatet, och han uppställer som ett slutmål »en 

 biologisk Plantegeografi paa Basis af Livsformernes Statistik» (Raun- 

 KLiiR II. sid. 79). 



