93 



kas nu i Trädgårdarna til låga häckar, där han Irifs wäl. Ölen- 

 ningen anwänder honom til ingen nytta, utom at af honom, emedan 

 hans rijs är styft och hårdt. giöra wiskor til kiärils skurande.» 



GEOGRAFISK UTBREDNING OCH STÅNDORTER. 



Po/cn/f//a-släktets urhem var det tertiära cirkumpolarlandel. Här 

 hade i den arktisk-tertiära floran en klyfning i olika artgrupper 

 ägt rum och en vandring mot söder hörjat. Alltjämt utgöres emel- 

 lertid hufvudutbredningsområdet af den af hafvet sönderskurna 

 landtgördel å norra hemisfären, som är belägen mellan kräftans 

 vändkrets och polarregionens eviga is. Söder om nämnda vänd- 

 krets befinna sig blott ett fåtal arter och där endast på höga berg, 

 som stå eller i en geologiskt ung tid stått i förbindelse med nord- 

 ligare breddgrader. Vid tertiärtidens slut förändras i och med det 

 klimatiska omslaget och kontinenternas utdifferentierande af hafvet 

 betingelserna för växt- och djurvärldens geografiska utbredning, och 

 för Potentilla inträder ett nytt skede i dess vidare utveckling: några 

 arter dö ut: några med större ackommodationsförmåga ha bibehållit 

 sig relativt oförändrade till våra dagar; några ha slagit in på andra 

 utvecklingsvägar, olika i olika världsdelar, och resultatet har blifvit 

 specifikt asiatiska, specifikt europeiska och specifikt nordameri- 

 kanska artgrupper. Sedermera ha vandringar ägt rum å den stora 

 eurasiatiska kontinenten: artgrupper ha vandrat från Asien till 

 Öst-Europa, från Europa till Väst-Asien. Vi finna två kategorier 

 artgrupper, representerade i hvarje af de tre nordliga kontinenterna. 

 Den ena utgöres af vissa artfattiga grupper, och dithörande arter 

 äro relativt konstanta och hybridisera sällan [fruticosa. anserina etc). 

 Grupperna till den andra kategorien utgöras af en rad närbesläk- 

 tade, polymorfa arter, benägna för hybridisering [argentea etc). De 

 förra, de paleotypa. äro de äldsta och stadda i utdöende; de senare, 

 de neotypa, äro yngre, ännu stadda i sin fulla utveckling. 



Detta är tankegången i den teori om Po/en/j7/a-släktets utvecklings- 

 historia, som Wolf (18) uppställt, och för hvilken han redogör i 

 sin ofvannämnda monografi. 



Till de paleotypa arterna, »Ur-potentillorna», som enligt Wolf 

 sannoHkt voro buskar med parbladigt sammansatta, ledade blad 

 och håriga frukter, räknar han som nämndt bl. a. P. fruticosa. I 

 nämnde författares på karpellens beskaffenhet grundade Potentilla- 

 system hänföres ifrågavarande art till sectio Trichocarpce imed hå- 



