116 



antal ståndare samt afvikande talförhållande i blommans öfriga 

 kransar. 



Vanligast af dessa äro de urnupna, flikiga och klufna kron- 

 bladen. Flikningen kan beröra ett eller flera af blommans kron- 

 blad; kronbladet kan vara deladt i två eller flera flikar; ett kron- 

 blads flikar kunna vara lik- eller olikstora, grunda eller djupa. 

 Flikningen kan t. o. m. leda till ett eller flera kronblads klyfning, 

 i hvilket fall kronan blir öfvertalig. 



Öfvertaliga kronblad kunna också uppkomma genom ståndares 

 petalisering. Så kan man fmna alla öfvergångar från den blott 

 föga omvandlade ståndaren till kronbladet, likt det normala, från 

 ett öfvertaligt kronblad till fyllda blommor. Wolf känner fyllda 

 blommor från P. erecta — där har jag aldrig observerat sådana — 

 och P. opaca. Han framhåller (18, p. 24), att dylika blommor äro 

 sällsynta hos vilda, något vanligare hos odlade exemplar. 



Mera sällan får P. fruticosas blommor ett egendomligt utseende 

 därigenom, att de normalt cirkelrunda kransarna äro ellipsfor- 

 migt utdragna. 



En afvikelse, som hos Ölands-exemplaren blir så godt som till 

 regel, är ståndarantalets reduktion i ef -blommorna. Härmed 

 förhåller det sig på följande sätt. 



Som bekant, äro ståndarna i den typiska Potentilla-blomman 

 normalt 20, ordnade i 3 kransar (10 + 5 + 5). Den yttre kransens 

 10 ståndare stå 2 och 2 innanför kronbladens bas. Den mellersta 

 kransens 5, som äro kortast, äro belägna midtför kronbladen. Den 

 innersta kransens 5, som äro längst, stå midtför foderflikarna. Hos 

 några arter är antalet ståndare genom inskjutning af någon krans 

 ökadt till 25 eller 30; några arter ha genom en eller tvenne kran- 

 sars bortfallande antalet ståndare reduceradt till 15, 10 eller till 

 och med 5. 



Inom grupperna Fruticosce och Riipestres — således bl. a. hos 

 arten fruticosa — varierar antalet ståndare enligt Wolf (18, p. 25) 

 mellan 25 och 30. Såsom synes af lig. 4 har här den utbredda 

 blombotten, »underfodret», formen af en reguljär 5-hörning. Vid 

 de tämhgen starkt framträdande hörnen sitta kronbladen, och på 

 hvarje af de förtjockade, svagt konkava sidokanterna äro omkring 

 5 ståndare belägna. Här äro således ståndarna icke fördelade på 

 flera, tydligt åtskilda kransar. Af ståndarna äro de 2, som sitta 

 närmast hvarje kronblads bas, kortast och den på sidokantens 

 midt belägna längst. Om detta ståndarnas egendomliga läge inom 



