118 



Detta betyder ett medelantal ståndare af blott 22,21. 



Enligt Wolf (18, p. 24) kunna de flesta Po/e/j/f//a-arternas blom- 

 mor undantagsvis vara 3-, 4-, 6- eller 7-taliga, utom hos P. erecta 

 och P. procumbens, där de äro normalt 4-taliga. Hos P. fruticosa 

 på Öland har jag iakttagit 4- och 6-taliga blommor. 



P. fruticosa-\vA\\\å med på ett eller annat sätt afvikande blom- 

 mor äro vanliga. Oftast uppträda sådana blommor enstaka bland 

 de normala på buskarna, stundom i större antal. Så såg jag en 

 gång å en lokal strax väster om Möckelmossen, där f. ö. blommor 

 med afvikande utseende tj^cktes vara vanligare än mångenstädes, 

 en buske med ett 20-tal blommor, af hvilka öfver hälften voro mer 



eller mindre fyllda. 



* 



Blommans utslående äger i allmänhet rum på morgonen. 

 Emellertid kan man äfven när som helst på dagen, t. o. m. ännu 

 på kvällen iakttaga blommor, som hålla på att öppna sig. I detta 

 senare fall afbrytes utslåendet för att fortsätta följande morgon. 



De knoppar, som äro redo att slå ut, kunna lätt skiljas från de 

 öfriga: de gula kronbladen, som på ett tidigare stadium äro blekt 

 gröngula, äro synliga som en ö-uddig stjärna mellan foderbladen. 

 Vid öppnandet böja sig först ytterfodrets flikar utåt och sedan det 

 egentliga fodrets. När de förra äro riktade snedt uppåt — utåt, äro 

 de senare ännu icke fullt uppåtriktade. Stundom kunna enstaka 

 foderblad slå ut något förr än de öfriga. Hvad kronbladen be- 

 träffar kunna de vid öppnandet intaga i förhållande till hvarandra 

 två olika lägen, och häraf betingas den olika hastighet, hvarmed 

 utslåendet försiggår. I ena fallet — det vanligaste — skilja sig 

 kronbladen i sin helhet alltmer från hvarandra. Blommans öpp- 

 ning blir så småningom allt större, och i samma mån aflägsnar 

 sig kronan alltmer från den urnlika formen för att närma sig den 

 fatlika. Här försiggår således öppnandet långsamt men oafbrutet. 

 I det andra fallet skilja sig kronbladen alltmer åt i sina nedre 

 och mellersta delar, under det att de längst upptill häfta vid 

 hvarandra. I timtal kan blomman sålunda förbli sluten. Foder- 

 bladen äro härvid lika mycket utåtriktade som i en utslagen blom- 

 ma, och kronbladens nedersta delar sträfva alltjämt utåt, förorsa- 

 kande blommans tilltagande i omfång nedtill och på midten. Först 

 när spänningen blir för stark, brister sammanhanget mellan kron- 

 bladsspetsarna, utslåendet försiggår hastigt, och kronan blir i ett 

 slag mer än halföppen. På grund af den relativt långa tid, som 



