140 



hålla, att det varit mycket svårt att på det torra materialet af L. 

 australis afgöra, hur de små, hopträngda blommorna sitta, men jag 

 är fullkomligt öfvertygad om, att de alla äro af samma ordning. 



I Engler och Prantl diskutera vederbörande författare de olika 

 meningar, som gjort sig gällande; man får den uppfattningen, 

 att de närmast ansluta, sig till Bucheneas tolkning, trots de många 

 invändningar som kunna göras emot denna, och trots det att, så- 

 som de själfva anföra, ^^Litorella australis ihre 9 Bl. in einer sit- 

 zenden Ähre angeordnet trägt*. 



Enligt min mening måste Buchenaus uppfattning vara oriktig. 

 För knippetolkningen talar endast, att en blomställning med tvenne 

 motsatta 9-blomnioi' till det yttre liknar ett 3-blommigt dichasium. 

 Mot denna uppfattning åter tala i och för sig, om vi hålla oss till 

 L. uniflora, Payers ofvan citerade figur samt blommornas centri- 

 petala utveckling. Taga vi åter hänsyn till den nära släktskapen 

 mellan Plantago och Litorella, som väl ingen vill bestrida, få vi 

 ytterligare stöd för Payers uppfattning: hos Plantago är blomställ- 

 ningen rent racemös, ett axillärt ax, där blommorna afsluta axlar 

 af tredje ordningen; förblad saknas alldeles hos Plantago — vi 

 skulle ju få antaga dylika utbildade hos Litorella uniflora,]at. o. m. 

 3 — 4 på rf-blommans skaft; honblommorna däremot skulle endast 

 undantagsvis bära sådana. Härtill kommer fodrets ställning, som 

 med dichasium-teorin blir motsatt den hos Plantago. För L. australis 

 är i hvarje händelse Buchenaus uppfattning alldeles ohållbar, och 

 liknande förhållanden kunna ju ock uppträda hos den andra arten. 



Fodrets ställning synes mig samtidigt bestämdt ange, att cT-blom- 

 man ej gärna kan vara terminal. Jag har hos L. australis kommit 

 till samma uppfattning som Eichler hos L. uniflora, och honblom- 

 morna visa samma förhållande som hos Plantago. Hos detta släkte 

 saknas ock toppblomma. Lärorikt är vidare det ofvan relaterade 

 fallet, då en andra cf-blomma förekommer. Vore den toppställda 

 ef -blomman äkta terminal och y dess tredje förblad, skulle man 

 gifvetvis vänta sig, att den andra cf-blomman komme till stånd 

 därigenom, att y blefve fertilt. Men denna blomma uppträder i 

 axeln af ett undre högblad, och det öfversta högbladet är skenbart 



^ I Baillon, Histoire des plantes, IX, s. 280 uppges antalet 9-blonimor hos Li- 

 lorella vara 1 — 8. Huruvida L. uniflora kan ha så många blommor, vet jag ej, 

 känner emellertid ingen uppgift därom. Mycket möjligt är, att uppgifter om blom- 

 antalet finnas meddelade i floristiska arbeten. B:s uppgift afser släktet, ty såsom 

 utbredningsområde anför han båda hemisfärerna. 



