200 



deras förekomst icke konstant. Pärlhåren tyckas nämligen uppträda 

 endast under vissa betingelser — måhända spelar därvid markens 

 och luftens fuktighetsgrad en viss roll — , stundom ganska rikligt, 

 hvarvid de sitta strödda på bladskaften och bladens undersida, mera 

 sparsamt på öfversidan. Till storleken äro de omkring 1 milli- 

 meter i genomskärning. Pärlhåret är hos piperaceerna encelligt 



och bildadt af en enda epidermiscell (fig. 2). 

 Det tyckes uppkomma, enligt Nestler (6), 

 därigenom att trycket i epidermiscellen steg- 

 ras ofantligt, så att dess yttervägg spännes 

 ut som en såpbubbla. Som unga stå de i 

 direkt förbindelse med modercellen, men 

 som fullt utvecklade afgränsa de sig enligt 

 Meyen från modercellen genom en tvärvägg, 

 hvilken hindrar cellinnehållet att rinna ut, 

 när håret brytes af. Cellinnehållet utgöres 

 af linkornig, vattenrik plasma, i hvilken 

 synas en mängd större eller mindre, starkt 

 Fig. 2. Artanihe cordifolia Ijusbrytande droppar af fet olja- Som bekant 



Miq. (Piperaceae). Parlliar förekomma oljeceller rikligt i piperacébladen, 

 iraii bladskaftets epidermis. «=■ i r 



Efter Nestler. x 325. och Nestler, som noggrant har undersökt 



pärlhåren af Artanthe cordifolia Micj., har 

 trott sig finna, att dessa hår bruka utbildas just öfver de ställen, 

 där oljeceller iinnas i näst understa epidermisskiktet. Något när- 

 mare samband mellan oljecellen och pärlhåret har emellertid icke 

 kunnat utrönas. 



Denna enkla byggnad på pärlhåret är egen för piperaceerna och 

 återfinnes icke bland de andra pärlhårsägande familjerna. Alla 

 följande ha ilercelliga pärlor, som antingen kunna vara rena epi- 

 dermisbildningar eller emergenser. 



Malvaceae. Af pärlhårsbildande malvaceer har jag närmare un- 

 dersökt Ahelmoschiis esculentiis (L.) K. Sch., A. Manihot Medik. och 

 A. ferox. Alla fem i Högskolans växthus förekommande Abelmo- 

 schus-nrier — A. pungens Wall. och A. Vriesianus Hassk. utom de 

 nämnda — äro försedda med pärlhår, och det förefaller, som om 

 pärlhårens förekomst här skulle vara en släktkaraktär. Hos det 

 närstående släktet Hibiscus saknas de. Den systematiska skillnaden 

 mellan dessa bägge släkten är den, att fodret hos Abelmoschus är 

 alTallande, hos Hibiscus kvarsittande efter blomningen. Genom 

 pärlhårens förekomst skulle man mycket tidigt, ibland redan på 



