201 



groddplantstadiet och under alla omständigheler längl innan blom- 

 ningen, kunna skilja de båda släktena at. 



Hos Abelmoschiis esculentns ujipträda päilbåren redan på grodd- 

 plantans hjärtblad, hvilkas undersida blir öfversållad at" de genom- 

 skinliga pärlorna, som hålla omkring 1 millimeter i genomskär- 

 ning. Äfven på bladens öfversida förekomma de, ehuru mera spar- 

 samt. Till sitt uppträdande tyckas de icke vara bundna vid några 

 speciella delar af bladytan, utan sitta såväl på bladparenkymet 

 som på bladnerverna: också på bladskaften uppträda de rätt all- 

 mänt. Hos Abelmoschiis Manihot visa de sig först på de unga ört- 



Fig. 3. a Abelmoschiis esculentns. Ingt pärlhår från blad. b A. fero.v. Utvuxet 

 pärlhår. Leitz ok .3, obj. 6. 



bladen och likna för öfrigt till förekomst och utseende de före- 

 gående; på bladens öfversida torde de likväl endast undantagsvis 

 anträffas hos denna art. Särskildt intensiv är pärlbildningen un- 

 der växtens blomningstid, då pärlorna sitta hopade som klara kri- 

 staller på yngre stamdelar, på bladskaften och ända upp på foder- 

 bladens ryggsidor. Hos Abelmoschiis ferox hnnas de också talrikt 

 på öfver- och undersidan af bladen samt på stiplerna. Icke heller 

 hos denna art uppträda de på hjärtbladen, utan komma först på 

 de utväxande örtbladen. 



Till sin anatomiska karaktär äro pärlhåren hos de undersökta 

 Abelmoschus-arterna hvarandra nästan alldeles lika. De äro trichomer, 

 alltså rena epidermisbildningar och sitta fastade vid underlaget me- 

 delst ett mycket kort och skört skaft, så bräckligt, att de vid minsta 

 beröring falla af. Det förhållandet att de sitta så löst. gör det sär- 



