206 



Fi{j. 8. Pärlhår af Carica Pa- 

 paija. Leitz ok. 18, obj. ?>. 



mer radiära formen utan äro utdragna, klubblika (fig. 8). De börja 

 med ett smalt parti vid hårets ansatspunkt och sträcka sig genom 

 hela hårets längd till toppen, där de äro ansvällda. Oljan före- 

 kommer i ganska ringa mängd som små droppar i de ansvällda 



delarna af cellerna. Pärlhåret hos Ca- 

 rica är också en emergens, fastän man 

 här icke kan skilja på något egentligt 

 epidermisskikt och en central cellmassa. 

 Ampelidaceae. Sin högsta grad af ut- 

 veckling nå pärlhåren hos familjen Am- 

 pelidaceae, både hvad storlek och bygg- 

 nad beträffar. Det är inom denna grupp, 

 de understundom lära kunna nå storle- 

 ken af ett risgryn. Med så stora dimen- 

 sioner bruka de förlora sin runda form 

 och bli långsträckta. På de ampelideer, 

 som jag haft tillfälle att iakttaga, näm- 

 ligen Cissiis gongi/Ioides (Burch.) Planch., 

 Cissiis tetragona Harv. o. a., hade pärl- 

 håren emellertid sin runda form. Hos 

 Cissiis tetragona kunde de likväl bli ända till 2 mm. stora (tig. 9). 

 I sin förekomst äro pärlhåren hos denna familj strängt bundna till 

 de gröna stamdelarna, bladskaf- 

 ten och de kraftigaste bladner- 

 verna. Pärlhåren äro äfven här 

 emergenser, klädda af en små- 

 cellig epidermis, som innesluter 

 en inre väfnad af större celler 

 (fig. 10). Håren tyckas regelbun- 

 det anläggas under en klyföpp- 

 ning, som följer med emergensen, 

 då den växer ut, och blir sittande 

 i pärlans öfversta del. Klyföpp- 

 ningen är alltid vidöppen, troli- 

 gen på grund af den starka spän- 

 ning, hvari öfverhuden befin- 

 ner sig. Spänningen kan ibland vara så stor, att klyföppningens 

 halfvor bli något ryckta isär. I dess slutceller finner man stärkelse- 

 korn och kloroplaster liksom i vanliga klyföppningsceller. Såväl i 

 epidermiscellerna som företrädesvis i de inre cellerna finnas olje- 



Fig. 9. Gissas tetragona. Pärlhår från blad- 

 skaft, löstaget. Leitz ok. 3, obj. 3. 



