209 



sin teori riktig. För beviset fordras blott, att man skall tinna de 

 rätta myrorna. Att pärlhåren hos Cecropia stå i myrmekofiliens 

 tjänst, är ju otvifvelaktigt efter Schimpers undersökning, och samma 

 tvckes vara förhållandet med sterculiaceen Pterospernuim jaimniciim 

 Jungh., som enligt Raciborski iS' bär pärlhåren samlade i egen- 

 domliga, bägarformigt omvandlade stipler. där myror ständigt hålla 

 till och förtära pärlhåren. Ett par sådana specialfall synas mig 

 dock icke tillräckliga för att göra ett generellt omdöme om pärl- 

 hårens uppgift. Icke ens om man faktiskt iakttagit, att myror 

 eller andra insekter äta dem. kan man med visshet påstå, att de 

 ha samma uppgift som de Miillerska kropparna hos Cecropia eller 

 de Beltska hos Acacia sphaerocephala. Hårbildningar med ett så- 

 dant näringsrikt innehåll som pärlhåren ha. måste enligt min tanke 

 vara begärliga för insekter, som af en eller annan anledning råkat 

 smaka på dem. Myrorna kunna alltså stjäla pärlhår utan att växten 

 har den ringaste nytta af deras besök i form af skydd mot blad- 

 skärarmyror eller dylikt. På bladen af ett exemplar af .4 6e/n?osc/ius 

 Manihot iakttog jag att en mängd smås^pindlar. som uppehöllo sig 

 där, förstörde pärlhåren. troligen genom att förtära innehållet. Men 

 den åsikten, att växten skulle producera pärlorna enkom för dessa 

 små skadedjurs räkning, kan väl knappast hysas af andra än möj- 

 ligen de små djuren själfva. Raciborski iakttog, att pärlhår i 

 stora massor alstrades på de unga skotten af några lianartade 

 Gne^um-arter. men kunde aldrig upptäcka några myror eller andra 

 insekter som åto dem. Då han placerade en med pärlhår fullsatt 

 Gnetmn-k\ist i en af myror bebodd Hiimboldtia laurifolia. visade 

 sig myrorna i början oberörda, men sedan en myra råkat bita af 

 ett pärlhår och smaka på innehållet, rensades kvisten på ett par 

 minuter. Detta exempel visar ju. att myrbesöken hos pärlhårsfö- 

 rande växter kunna vara af rent tillfällig karaktär. 



Oaktadt pärlhåren till innehåll och utseende förete stora likheter, 

 torde man likväl ha svårt att påstå, att de öfverallt skulle ha samma 

 uppgift att fylla. Deras betydelse kan ju hos många arter vara 

 rent fysiologisk, och deras uppträdande kan stå i samband med 

 ämnesomsättningen, utan att de ha någon biologisk betydelse. Fråga 

 är, om pärlhåren hos många arter kunna tillmätas någon högre 

 rang eller ha någon mera specifik uppgift än många andra slag af 

 trichomer och emergenser. Stundom tyckes deras bildning vara 

 betingad af yttre omständigheter. Raciborski omtalar t. ex., att 

 man förgäfves får leta efter pärlhår på Gne^wm-arterna under en 



Soensk Botanisk Tidskrift 1911. Ii 



