223 



öTvar underlaget ett visst inflytande på Ninpen. Detta inflytande är dock 

 enda^>t af öfvergaende art och fullkomligt att likna vid det inflytande, 

 som t. ex. olika jordarter eller olika belysning kunna förorsaka. Vid 

 den ofvan omtalade yrapningen däremot får ympcn en egenskap, som 

 fortplantar sig till och förblir konstant inom dess vegetativa efterkom- 

 mande. För att förklara detta måste vi antaga, att det i de fläckiga 

 bladen finnes något, som efter ympningen öfvergår till det friska exem- 

 plaret och gör att dettas nya blad blifva fläckiga. Detta hypote- 

 tiska virus måste tydligenj ha förmåga att tilltaga i mängd, eftersom 

 fläckigheten kan öfverföras från det ena exemplaret till det andra i 

 oändlighet. Om icke sjukdomsfröet tilltoge i mängd, måste det vid vi- 

 dare infektion förtunnas, och denna förtunningsmöjlighet måste ju vara 

 begränsad. Här är tydligen fråga om en infektionssjukdom, och det 

 ligger då nära till hands att likna den vid våra epidemiska sjukdomar. 

 Allmänt antagen är numera den åsikten, att alla våra smittosamma sjuk- 

 domar förorsakas af organismer, och att någon annan orsak till sådana 

 sjukdomar icke kan tänkas. Det karakteristiska för dessa år ju, att 

 man med en minimal mängd af infektionsämnet kan infektera ett obe- 

 gränsadt antal individ. Det måste därför vara nödvändigt, att sjukdo- 

 mens virus tilltager i mängd, förökar sig.- Denna egenskap känna vi ej 

 hos ett rent kemiskt ämne, utan vi måste tänka oss den såsom tillhö- 

 rande en lefvande substans. Därför tänka vi oss också en lefvande or- 

 ganism som orsak till hvarje infektionssjukdom. Men hur är det i detta 

 fall? Enligt föregående resonemang måste en organism förorsaka äfven 

 denna sjukdom. Men det kan dock icke vara så. Den mer än 40-åriga 

 erfarenhet man har om sjukdomen säger, att öfverförandet af densamma 

 aldrig skett på annat sätt än genom ympning. Om orsaken vore en 

 organism, skulle dennas existensförraåga vara bunden vid trädgårdsmäs- 

 tarnas yrapningar. Hade ej sjukdomen från första stund blifvit omhul- 

 dad, skulle både den och dess eventuella upphof ha dött ut med det 

 första sjuka individet. Om råån hade med en organism att göra, borde 

 väl denna kunna öfverföras äfven på annat sått. Baur företog en 

 mängd försök för att utröna detta. Han gjorde en gröt af sönderskurna 

 och hoppressade fläckiga blad, gjorde sår i olika Malvacéarter och 

 pressade in gröten i såren. Han pressade saften ur sådan gröt och in- 

 jicerade denna saft filtrerad eller ofiltrerad i friska grenar. Men allt 

 med negativt resultat; växterna blefvo ej smittade. Af dessa försök 

 och af det förut anförda drar Baur den slutsatsen, att den infektiösa 

 klorosens virus ej kan vara någon organism. 



Med afseende på utrönandet af sjukdomsorsaken har man icke kom- 

 mit långt öfver detta negativa resultat. Baur har dock genom sina 

 många försök gifvit oss flera bidrag att bättre förstå sjukdomen. Så 

 har han påvisat dess förhållande till ljuset. Försöken öfver detta an- 

 knölo sig till en tillfällig iakttagelse. Han hade afskurit kronan på en 

 starkt fläckig Abutilon Thompsoni och satt den i ett mörkt hörn. När 

 denna 14 dagar efteråt togs fram, hade några starkt etiolerade skott ut- 

 vecklats, hvilka han beskar en smula och sedan lät växa ut. Växten 

 bar sedan endast fullkomligt gröna blad. Sjukdomsfröet hade tydligen 



