224 



på något sätt försvunait, då det ej hade tillgång till ljus. — Med denna 

 upptäckt som grund experimenterade Baur vidare. Jag vill beskrifva 

 ett typiskt försök: Han afskar bladen på ett antal fläckiga exemplar och 

 ställde ena hälften i mörker, andra hälften i ljus. De, som ställdes i 

 ljus, fingo fortfarande tläckiga blad. När exemplaren i mörker dritvit 

 skott, utsattes de så småningom för starkare och starkare ljus. De först 

 bildade 2 a 3 bladen på hvarje skott blefvo gulfläckiga, men afskuros dessa, 

 blefvo alla efterföljande blad gröna. Afskuros ej dessa första blad, blef 

 hela växten Hackig igen. — Baur giorde på grund häraf följande för- 

 modan. Virus uppstår endast i ljus och endast i fläckiga blad. I 

 hvarje gulfläckig växt finnes endast en begränsad mängd af virus och 

 så pass mycket, att det räcker till att göra 2 å 3 blad på hvarje skott 

 fläckiga. Denna virusmängd blir därigenom på något sätt förbrukad, 

 och sörjer man blott för att inga nya mängder bildas, blifva alla efter- 

 följande blad gröna. Alla hans talrika försök i många modifikationer 

 bekräftade denna förmodan. Förmörkade han blott de gamla, fläckiga 

 bladen, så uppstod vid vegetationspunkterna rent gröna blad, vare sig 

 vegetationspunkterna själfva stodo i ljus eller ej. Genom ensidigt för- 

 mörkande af de nybildade bladen förhindrades däremot icke dessas in- 

 fektion. 



Under dessa försök gjorde Baur en annan viktig iakttagelse. På en 

 försöksväxt, som han giort grön genom att hålla i mörker, utvecklades 

 en hvilande knopp vid stammens bas, och dennas blad blefvo fläckiga. 

 I knoppar, som anläggas under den tid, då växten är fläckig, finns alltså 

 en viss mängd virus latent, men det infekterar ej, förrän knoppens 

 blad utvecklats, hvilket ju stämmer väl öfverens med föregående re- 

 sultat. 



Så kommer en annan fråga. I hvilka väfnadselement transporteras 

 sjukdomsgiftet? Redan den omständigheten, att infektionen sker ganska 

 långsamt, tyder på att den icke sker med transpirationsströmmen utan 

 från cell till cell. Detta bekräftas också af försök. Borttages intill ve- 

 den en ring rundtom stammen på ett grönt individ och ympas en fläckig 

 gren ofvanför detta ställe, sprids sjukdomen ej nedanför utan blott of- 

 vanför ringen. 



Ännu en sak återstår att omnämna vid Malvacéernas infektiösa kloros, 

 nämligen om immuniteten hos vissa arter. Som redan är nämndt, finns 

 det arter, som äro oemottagliga för klorosen, men denna immunitet kan 

 yttra sig olika. Man kan tänka sig tre möjligheter härvidlag. Den första 

 är, att virus på ett eller annat sätt ej intränger i dessa växter. Den 

 andra är, att det visserligen intränger, men på något sätt neutraliseras. 

 Den tredje möjligheten är, att virus intränger och ej blir neutralise- 

 radt, men att växten dock förhåller sig fullkomligt indilferent gentemot 

 smittan. Det vanliga tycks vara att den immuna växten ej leder sjuk- 

 domen vidare, men det finns dock exempel äfven på detta. Baur ym- 

 pade t. ex. en gren af den immuna Abutilon arboreum på en fläckig 

 A. Thompsoni. På denna gröna A. arboreum-gren ympades sedan en 

 gren af den mycket mottagliga A. indiciim, och denna blef fläckig, trots 

 det att den hade den immuna grenen mellan sig och det fläckiga un- 



