225 



derlaget. Men vanligen förhålla sig de immuna arterna, som sagdt. ej 

 på detta sätt. Göres samma försök med den immuna Lavatera arborea. 

 så förblir Ä. indicum-grenen grön. äfven om det immuna mellanledet 

 förminskas till 1 cm. 



Baur har emellertid ej endast sysslat med Malvacéernas infektiösa 

 kloros utan äfven med samma eller liknande fenomen hos flera andra 

 växter. Af Ligiistriim vulgäre t. ex. finnas tre panacherade former : 

 1 L. vulgäre glancum foliis albomarginatis hört. med typisk hvitkants- 

 panachering. 2 L. vulgäre aureum hört.. t\"pisk aurea-form (vissa blad 

 helt gula och 3 L. vulgäre foliis aureovariegatis horl. med gulfläckiga 

 blad. Af dessa tre är endast den sista, alltså den gulfläckiga, panache- 

 ringen smittosam. de första två icke. Och denna sorts panachering vi- 

 sade sig vid försök förhålla sig fullkomligt likadan som Abutilons. — 

 Man får dock ej häraf draga den slutsatsen, att det alltid endast är den 

 gulfläckiga panacheringen som är infektiös. Det år nog i allmänhet 

 fallet, så t. ex. hos Fraxinus, Sorbus. Pteleci, Evonymus, men undantag 

 finnas dock. Så experimenterade Baur med tvenne varieteter af La- 

 burnum vulgäre, som båda hade helt gula eller gulgröna blad. och dessa 

 voro i stånd att genom ympning smitta rent gröna, .\fven denna infek- 

 tiösa kloros tycktes uppträda på samma sätt som Malvacéernas. Här 

 kunde dock sjukdomen öfverföras vid okulering. äfven om ögat dog och 

 endast barkstycket växte fast, men detta förklaras genom att i barken 

 finnas gröna assimilerande element. 



Här är kanske platsen omnämna den liknande sjukdom, som upp- 

 träder hos tobaken och som kallas mosaiksjuka. Äfven den yttrar sig 

 som fläckighet hos bladen, men tyckes vara beständigare, ty den kan 

 öfverföras icke blott genom ympning utan äfven på annat sätt. HrxGER 

 påstår att den t. o. m. kan uppstå primärt på grund af yttre faktorers 

 inverkan, men detta bestrides af andra. t. ex. Baur. 



Om vi sammanfatta de resultat, till hvilka Baur kommit, och som 

 jag här ofvan refererat, få vi — åtminstone hvad Malvacéerna angår — 

 ungeför följande bild af sjukdomen och dess förlopp. 



1 de gula partierna af bladskifvorna hos infektiöst klorotiska individ 

 bildas i ljus ett för oss obekant virus. Detta virus utbreder sig från 

 cell till cell — ej genom transpirationsströmmen — i hela växten och gör, 

 att alla på ett visst utvecklingsstadium stående unga blad blifva infek- 

 terade. Blir denna själfinfektion förhindrad, upphör sjukdomen. I det 

 att virus infekterar de unga bladen, blir det på något sätt oskadliggjordt. 

 Hela mängden i växten cirkulerande virus blir slutligen förbrukad, och 

 växten blir kurerad i fall man systematiskt aflägsnar de unga bladen 

 en tid och samtidigt sörjer för att de gamla bladen bli förmörkade. På 

 samma sätt som de egna unga bladen blifva infekterade, kunna äfven 

 bladen på andra individ bli det. om det blott sörjes för att de bägge 

 individen en tid stå i omedelbart saftutbyte med hvarandra från lef- 

 vande cell till lefvande cell. 



Hvad som återstår att få svar på, är alltså fortfarande den första 

 frågan: hvad är detta egenartade sjukdomsfrö? Baur är hågad antaga, 

 alt det är fråga om ett ämne, som liknar de gifter, som förekomma 



Spensk Botanisk Tidskrift 1911. 15 



