226 



hos djur och människor under namn af toxiner. Vi skulle då ha att 

 göra med ett växttoxin af särdeles egendomlig art och med förmåga 

 att föröka sig i viss bemärkelse, d. v. s. att ur andra föreningar bilda 

 ämnen, som åro kemiskt identiska med toxinet själft. Den närmaste 

 uppgiften bör då blifva att på något sätt söka isolera detta gåtfulla 

 sjukdomsfrö. 



Kurt Falck. 



H. SuDRE, Notes batologiques. BuU. d. 1. Soc. bot. d. France t. 58, 1911, 

 p. 36. 



I detta arbete beskrifves följande svenska form: 



Riibus Eriksoni Sud. {R. idceiis X plicalus Erikson exsicc). 



Turio angulatus, glaber, aculeis sequalibus, parvis ; folia ut in R. pli- 

 cato sed subtus cinereotomentosa; flores ut in R. idceo; germina dense 

 tomentosa; sterilis. 



Suecia meridionalis: Karlshamn (Erikson), 



Cl. Aigret, Vaccinium vitis idsea å fruits noirs (Bull. Soc. Roy. Bot. 

 Belgique 47, p. 318, 1910). 



Mellan Opglabbeeck och Opoeteren, Belgien, ha påträffats bland van- 

 liga lingon några exemplar med svarta frukter. Dessa voro af vanlig 

 storlek och växten afvek för öfrigt ej från den normala tj^pen. 



Antalet kända växtarter anslås i tidskriften »Science» af professorn vid 

 universitetet i Lincoln, Nebraska, Charles E. Bessey, till omkring 210,000. 

 Linné kände vid sin död 8,551 arter. Redan 1819 räknar De Candolle 

 enbart af fanerogamer 30,000 arter. År 1845 uppförde Lindley omkr. 

 80,000 sådana och 1885 anslog Duchartre antalet kända fanerogamer till 

 ca. 100,000. Sju år senare räknade Saccardo antalet kända växter till 

 174,000, hvaraf öfver 105,000 fanerogamer. Enligt Bessey torde de kända 

 210,000 arterna blott utgöra hälften af dem, som verkligen finnas; han 

 anser nämligen att på jorden existera omkring 400,000 växtarter. 



