Svensk Botanisk Tidskrift, loii. Bd ö, h. 3. 



ETT BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM 

 SELAGINELLA-ROTBÄRARNA. 



AF 



ROB. E. FRIES. 



Inom den experimentella morfologien har under de senare åren 

 en särskild uppmärksamhet ägnats åt de egendomliga organ, som 

 förefinnas inom Selaginella-slåktet och som, på grund af deras 

 funktion, i den tyska litteraturen gå under namnet Wurzelträger; 

 på svenska kunna de af samma orsak lämpligen betecknas som 

 rotbärare. Lättast iakttagbara äro de hos en del större arter med 

 dorsiventrala skott, hos hvilka de liksom långa luftrötter växa ned 

 från hvarje dikotomi, antingen en enda från skottets öfversida 

 omedelbart nedanför gaffelförgreningen, såsom hos Sel. Kraiissiana 

 (Kze) Al. Braun, eller tvenne, en från öfre och en från undre 

 sidan af skottet, såsom hos Martensii Spring., Willdenowii Bak. o. a. 

 De växa mer eller mindre lodrätt ned mot jordytan, där de sedan 

 alstra rötter, förbindande de bladiga axlarna med jorden och äfven 

 härutinnan habituellt erinrande om t. ex. en del Aracéers luftrötter. 

 Stundom kunna de nå rätt ansenliga dimensioner, såsom hos den 

 högväxta slingrande arten Willdenowii, på h vilken jag uppmätt 

 rotbärare af 31 cm:s längd. De hafva ådragit sig uppmärksam- 

 heten på grund af deras omstridda morfologiska valör (se därom 

 längre fram), men äfven som goda objekt inom den experimentella 

 morfologien på grund af den lätthet, hvarmed de under vissa för- 

 hållanden genom yttre ingrepp och andra orsaker kunna tvingas att 

 kasta om hela sin utveckling. Redan sedan långt tillbaka (åtminstone 

 af Hofmeister) har det nämligen varit känt, att man genom att 

 afskära de båda grenarna ofvanför en dikotomi kan förmå skottet 

 att på de punkter, där rotbärarna eljest skulle utväxa, alstra blad- 

 bärande axlar af samma utseende som de normala dorsiventrala 



