253 



skotten, eller t. o. m. att förmå redan utvuxna rotbärare, såvida 

 de ej nått alltför långt i sin utveckling, att ändra karaktär och 

 direkt öfvergå till bladiga normala skott. På senare tiden ha dessa 

 frågor varit föremål för studier af särskildt Bruchmann och Goebel, 

 till hvilkas undersökningar (publicerade i de senare årgångarna af 

 Flora) i detta sammanhang må hänvisas. 



Under de senare åren har jag i olika syften experimenterat med 

 de i Upsala botaniska trädgård odlade S<^'/rt(///?e//rt-arterna, förnäm- 

 ligast Martensii, och har därvid bl. a. min uppmärksamhet kommit 

 att riktas på frågan om orienteringen af de i stället för rotbärarna 

 alstrade skotten gentemot modergrenen. Ett Selaginella Martensii- 

 skott får sin prägel dels af den markerade dorsiventraliteten med 

 en tydlig öfver- och undersida, dels af den ojämnt dikotomiska 

 förgreningen med de båda gatfelgrenarna olika kraftiga och olik- 

 stora samt regelbundet omväxlande, så att vid hvarannan dikotomi 

 den kraftigare grenen är riktad åt vänster, vid hvarannan åt höger. 

 I följd häraf kunna nu följande tvenne frågor uppställas till be- 

 svarande: hur förhålla sig de båda rotbärarne ersättande skotten 

 i sin dorsiventralitet i förhållande till moderskottets, samt hur 

 gestaltar sig själfva förgreningen (omväxlingen mellan gröfre och 

 svagare grenar) vid öfvergången från moderskott till rotbärarskott? 



De platta skottsystemen hos Å\ Martensii intaga i allmänhet, på 

 grund af ljusriktningen, en snedt uppåtriktad ställning. Rotbärarna 

 utväxa mer eller mindre vinkelrätt från dessa, undersidans således 

 snedt nedåt, öfversidans snedt uppåt, men genom omböjning komma 

 äfven dessa senare snart att rikta sig nedåt. Om nu alla skott- 

 spetsarna, således alla de normala växpunkterna på en gren, bort- 

 skäras och plantan fortfarande utsattes för förhållanden, som gynna 

 tillväxten, så tvingas de växpunkter, som eljest alstra rotbärare, 

 att frambringa bladiga skott (fig. l). Detta kräfver emellertid rätt 

 lång tid, vanligen ett par månader, ja stundom dröjer det t. o. m. 

 ett halfår eller mera, innan de nybildade rotbärarskotten nått så 

 långt i utveckling, att de förgrenats; de här ifrågavarande experi- 

 menten äro därför rätt tidsödande. Vanligen utväxa blott ena 

 sidans rotbärarskott; någon allmängiltig regel beträtTande hvilken 

 sida först producerar skott, har jag ej kunnat finna, men i de 

 allra flesta fallen anläggas rotbärarskotten på den från ljuset vända 

 sidan; om sedan dessa i sin tur bortskäras eller om deras rolbärare 

 redan nått sådan längd, att de ej kunna omändras till bladiga 

 grenar, blir det den motsatta sidans, som kommer till utveckling. 



