256 



snart, de krökningar af axeln, som kunna vara behöfliga för rot- 

 bärarskottets exponering mot ljuset. 



Af hvad här anförts, torde således, såsom svar på den först 

 uppställda frågan, framgå, att hos Selaginella Martensii som en all- 

 mängiltig regel gäller, att såväl öfversidans som undersidans rot- 

 bärarskott äro orienterade så, att deras morfologiska öfversidor 

 vetta emot moderskottet, undersidorna ifrån detsamma; sinsemellan 

 komma de därmed att utmärkas af en fullkomligt motsatt fördel- 

 ning af de båda sidorna. 



Beträffande rotbärarskottens förgrening i anslutning till de dem 

 alstrande moderskotten må likaså de från undersidan och från 

 öfversidan alstrade behandlas hvar för sig. Fig. 1 återger ett synner- 

 ligen vackert skottsystem hos S. Martensii med 

 åtskilliga rotbärarskott utvuxna, alla från 

 undersidan. Uti den öfversta dikotomien är 

 såsom synes den högra gaffelgrenen den kraf- 

 tigare, den vänstra svagare. En blick på rot- 

 bärarskottet visar också genast, att i dess första 

 dikotomi den vänstra grenen dominerar. I 

 den uppåt åt höger riktade dikotomien är 

 förhållandet motsatt: vänstra grenen är kraf- 

 Fig. 4. Undre (a) och öfre tigast, rotbärarskottels högra gren är domine- 

 (b) rotbärarskottens för- rande. Liknande är, såsom af bilden fram- 

 grening i anslutning till g^^.^ förhållandet i alla där förekommande 



moderskottet; de prickade «< ir... • j . ■ •• j .u- „„ 



,, gaflelforgrenmgar: det utväxande rotbarar- 

 stvckena antyda själfva 



rotbärarna. Närmare för- skollets kraftigare gren är alltid riktad at mot- 

 klaring i texten. satt håll emot den i dikotomien dominerande, 

 eller med andra ord undersidans rotbärarskott 

 fortsätta direkt moderskotlets alternerande förgreningssätt. Denna 

 regel har jag funnit ej blott på det på bilden återgifna exemplaret, 

 utan undantagslöst gälla vid alla tillfällen hos arten i fråga. 



Betrakta vi nu äfven de öfre rotbärarskotten, så skola vi finna, 

 att äfven i det här diskuterade hänseendet dessa — åtminstone 

 skenbart — äro helt afvikande från de undre. I rotbärargrenens 

 första dikotomi dominerar här lika undantagslöst den gren, som 

 vetter åt samma sida som den kraftigare uti moderskottets diko- 

 tomi. De schematiska bilderna på fig. 4 åskådliggöra kanske bäst 

 den påfallande olikheten. Emellertid är denna så att säga mera 

 ytlig, ty tar man i betraktande, hvad som nämnts om öfver- och 

 undersidornas olika orientering emot moderskottet, så blir det klart. 



