367 



sig där utför en lodrät brant af 122 m:s höjd och mer än halfannan 

 kmrs bredd. d. v. s. af 2 V^ gånger Xiagaras höjd och dess dubbla bredd. 

 Uti djupa caijon-bildningar slingrar sig sedan floden sicksackformigt fram, 

 här och där bildande trånga, svårtillgängliga klyftor, fyllda af rik växt- 

 lighet. Den mest kända och vackraste är Palm-Kloof. på flodens norra 

 strand. 



Den första exkursionen, som hvarje nykomling på platsen företar, 

 gäller själfva fallen. Från hotellet går då vägen i början fram genom 

 torrskog, som bitvis öppnar sig till gräsrik trädstäpp. En del träd stå 

 aflöfvade och kala. en del andra ståta alltjämt nu under torrtiden i grön 

 bladskrud. Akacior och andra leguminosträd intressera kanske att börja 

 med, men verka snart tröttande och tråkiga. Den mest iögonenfallande 

 arten bland dessa är en Copaifera coleosperma med tvenne stora små- 

 blad, hvilken genom sin ljusa grönska och i sitt förgreningssätt påmin- 

 ner om våra lindar. Den växtfamilj, som därjämte kanske mast karak- 

 teriserar denna skog, är Combretacéerna; såväl Combrelum som Termi- 

 nalia uppträda i flera arter och stor individrikedom, fullsatta af almlik- 

 nande eller 4-vingade frukter af skiftande storlek. 



Allt närmare höres nu dånet från fallet; vägen går genom ett tätare 

 skogsband. som kantar floden, och så öppnar sig utsikten öfver det mäk- 

 tiga fallet, kringhvärfdt af en yppigt grönskande tropisk vegetation. Att 

 skildra detsamma förmår jag ej. och är ej heller afsikten med detta 

 bref. Låt oss i stället betrakta den vegetation, som inramar detsamma. 

 Det ständigt kring\-rande skummet har gett upphof till en skogsforma- 

 tion, visserligen af ringa utsträckning, men som dock härmar de mest 

 tropiska regnrika trakternas skogar; den går ock här under namnet >the 

 rain-forest». Riktigare torde nog vara att i den blott se en i yppighet 

 luxurierande galleriskog. ty de karakteristiska trädarlerna där möta vi 

 ock utefter Zambesi-flodens stränder ofvan fallet, om ock ej i sådan 

 mängd och frodighet. Äfven saknas de trädartade ormbunkarna. Scita- 

 minéerna och en del andra regnskogsformer. 



Ett inträngande i skogens inre lönar dock mödan. Träd med väldiga 

 stammar bilda genom sina täta kronor ett tak. som utestänger solstrålarna 

 och lämnar oss i halfskymning. Det allmännaste trädet är en Myrtacé 

 med stora hårda blad. Syzygiiim cordatum. till hvilken sluter sig en eller 

 två andra arter af släktet. Blandade med dem resa sig trenne Ficiis- 

 arter; en af dem är egentligen en halfepifyt och ofta ser man smärre 

 exemplar i trädens klykor, nedsändande luftrötter mot marken. Bland 

 de mera iögonenfallande träden är den vackra palmen Phoenix reclinata, 

 växande i grupper här och där och utmärkt genom sina smärta eleganta 

 stammar. Beträffande denna iakttog jag samma egendomlighet hos röt- 

 terna, som vi haft tillfälle att skåda på en odlad Phoenix-Sivi i lilla växt- 

 huset i Upsala och som för ett 20-tal år sedan skildrats i Bot. Notiser, 

 att nämligen rotspetsarna blifva negativt geotropiska och växa rätt upp 

 öfver jordytan ett stycke. Det. som ger dessa träd deras tropiska ur- 

 skogsprägel, är ej blott deras mäktighet och deras ovårdade växt — ofta 

 ligga stammarna vågrätt eller lutande i alla riktningar — utan äfven 

 förekomsten af plankröttcr, som likt på kant ställda bräder stråla ut åt 



