369 



af nedliggande stammar. Dessa bildningar, som ibland, men ej alltid 

 direkt fortsatte i plankrötterna, upphörde of\an 3—4 ms höjd öfver jord- 

 ytan. 



Den stomme, som de nämnda och andra skogsträd bildade, utfylldes 

 sedan af en rikedom på andra växtformer. En hög Rubiacébuske föll 

 i ögonen genom rikedomen på röda Coffea-\ika frukter, hvilka en flock 

 markattor funno stort behag uti. I kanten af skogen åt fallet till möta 

 vi den höga buskartade Myrica cethiopica. Markvegetationen bildas till 

 största delen af det lilla gräset Oplismenus africanas. med hvilket blanda 

 sig rikliga ormbunkar. Xephrodiam- och Xephrolepis-arler samt den väl- 

 kända Adianthum capillus Veneris. En liten Acanthacé Hemigraphis pru- 

 nelloides och Amarantacén A.chgranthes aspera ådraga sig uppmärksamheten 



>^^ 



Phoenix reclinata vid Victoria-fallen. 



Perct M. Clark foto. 



genom sin riklighet. och här och där står i mellan den vackert stor- 

 bladiga Orchidén Calanthe natalensis, hvilken ofta krånglat sig upp som 

 epifyt på trädstammarna: den är nu fruktificerande. men ha vi tur. 

 kunna vi. som jag. finna en vilsekommen blomklase med vackra röda 

 blommor. 



Epifytvegetationen är ej så riklig, som man kunnat vänta sig här i 

 den fuktiga, ständigt regnfyllda luften. Åtskilliga af markvegetationens 

 former breda visserligen ut sig öfver lägre delar af stammarna eller ha 

 hakat sig fast i de lägre grenklykorna, men detta är dock af mera till- 

 fällig natur. Mera typisk epifyt är Adianthum capillus Veneris och den 

 på bladundersidan hvita ormbunken Cheilanthes farinosa. Vanlig, ehuru 

 genom sitt oansenliga utseende lätt förbisedd, är den egendomliga Psilo- 

 tum triquetnim. I hög grad luxurierande är lianvegetationen. Som tåg 

 af alla möjliga dimensioner sno sig lianstammarna om hvarandra eller 



Svensk Botanisk Tidskrift 1911. 24 



