383 



Biskra lämpade sig härför särdeles väl. Angående de geografiska för- 

 hållandena må endast nämnas några ord. 



Chaine de Sfa är en bergskedja, som höjer sig ca 300 m. öfver slät- 

 ten. Den utgår från sydligaste Atlas och sträcker sig flera kilometer i 

 XNO och SSV. Öster om denna befinner sig Biskra-oasen roidt i en 

 ler- och stenöken oragifven af kullar af tertiärt konglomerat; åt väster 

 sträcker sig åtminstone regnrika år mycken odlad mark. Från sydli- 

 gaste delen af Chaine de Sfa utgår en liten bergskedja, som slutar SV 

 om Biskra. Norr om dessa berg sträcka sig sanddyner, och mellan de 

 båda bergskedjorna är marken dessutom mycket salthaltig. Chaine de 

 Sfa består af massivt berg. mest kalk. Klippmassorna torna upp sig 

 och bilda branta sluttningar betäckta med större och mindre block och 

 stenar. Lodrätt mot kedjan äro mycket branta erosionsdalar inskurna. 

 Laf- och mossvegetation saknas så godt som alldeles. 



Vegetationen är utprägladt ökcnartad. Växterna äro i allmänhet så 

 små och så lika klipporna till färgen, att de knappt märkas. Endast 

 en och annan buske med mörkgröna blad och något högre växt. som 

 t ex. Rhus oxyacantha. skiljer sig litet mer från omgifningen. Vid jäm- 

 förelse mellan de växter, som finnas här. och förteckningar från andra 

 delar af Sahara och egvptisk-arabiska öknar synes, att vegetationen kan 

 anses typisk för nordafrikanska ökentrakter. 



Början gjordes med floran i klippöknen i Chaine de Sfa. som är allra 

 torrast Särskildt undersöktes växterna på klippsluttningarna. Där rin- 

 ner ju det lilla vatten, som kommer, bort eller afdunstar i alla händel- 

 ser utan att tränga djupare ned. Samma växter undersöktes därefter 

 på ler- och stenmark, på salthaltig mark. i sandöken och slutligen på 

 torr och fuktig kulturmark. 



Undersökningarna utfördes medelst plasmolys med normallösningar i 

 olika utspädning af kaliumnitrat eller sällan koksalt. Som emellertid 

 intet destilleradt vatten fanns att tillgå, användes Biskras vanliga dricks- 

 vatten. I dess källor är salthalten 2,16 gr. per liter. Alltså äro alla 

 värden, som meddelas, egentligen något för låga. hvilket dock icke har 

 någon betydelse, då mätningarna endast äro relativa. 



Mest användes bladens epidermis eller någon gång deras mesophyll. 

 Det senare gaf emellertid stundom högre värden. I det stora hela är 

 antagligen det osmotiska trycket lika i hela växten eller något lägre 

 nedåt. Till hvarje försök togos blad af flera växter från samma plats. 

 och snitten gjordes så mycket som möjligt på samma ställe på alla 

 bladen. 



Resultaten, som meddelas äfven i tabellform, hänföra sig alla till epi- 

 dermis och utgöra medelvärden. Osmotiska trycket uttryckes genom 

 den lösnings koncentration, vid hvilken plasmolys inträdde, således i 

 GM KNO3 per liter lösning 



Af tabellerna framgår, att osmotiska trycket i allmänhet är högre än 

 hos våra växter. Hos dem motsvarar det vanligen 0.1. i — 0.3 GM KNO3. 

 Här växlar det från 0.3 GM ända upp till 3.0 GM eller något högre. Af 

 46 former, som undersöktes, hade 10 = 21 ", 3 GM eller hösre. 16 = 35 % 



