385 



att äfven flera af våra växter förmå höja sitt tryck i salthaltig mark 

 Det är t. ex. fallet med Trilicum. Phaseoliis och flera andra, hvilka 

 St.vxge undersökt både i saltrik mark och i salthaltiga näringslösningar 

 De kunna höja sitt tryck från omkring O.i? till omkr. 0.0 GM. Saltväxter 

 som Cochlearia of/icinalis kunna komma upp ända till 0.9 GM. 



På den fuktiga marken undersöktes äfven en del i den torra öknen 

 ej undersökta växter, bland dem hvete och korn. Deras tryck befanns 

 vara 0.6 — 0.8 GM. Man kan alltså antaga att normaltrycket på detta 

 slags mark rör sig omkring talen 0.6 — 0.8 GM. .\f 22 växter, som un- 

 dersöktes där. var det 14 = 64 % . som icke öfverskredo detta normal- 

 tryck. Af dem med högre tryck voro de flesta salta, hvilket öfverens- 

 stäramer med Staxges uppgifter om våra växter. De, som ej voro 

 salta [-1 st.^. kunna dock antagas särskildt i behof af högt tryck såsom 

 varande ovanligt stora (dadelpalmen. Rhus oxyacantha eller växande på 

 torrare mark än de öfriga. 



Skillnaden mellan de tryck dessa växter ha på torr och fuktig mark 

 är så oerhörd, att de måste äga en stor förmåga att ändra trycket efter 

 fuktigheten hos den mark de bebo. Medan våra växter kunna höja sig 

 från 0.2 till allra högst 0.9 GM. om de äro salta, gå dessa, vare sig de 

 innehålla salt eller ej. betydligt högre. Hvad annuellerna beträftar. t\'c- 

 kas dock bland dem de salthaltiga ha större regleringsförmåga än de 

 öfriga. 



Bland de få. som alls ej tyckas kunna drifva upp sitt tryck, är den 

 redan omnämnda Opuntian. Eftersom äfven Livixgstox funnit lågt tryck 

 hos en del sukkulenter i .\rizona, är det möjligt, att dessa uthärda i 

 öknen enbart genom sitt transpirationsskydd och sin förmåga att maga- 

 sinera vatten eller i hvarje fall ha andra lifsvillkor än de flesta ökenväx- 

 ter. Man kan tydligt urskilja två fysiologiskt olikvärdiga grupper af 

 sukkulenter: den ena gruppen har lågt osmotiskt tryck och goda ana- 

 tomiska och morfologiska skyddsanordningar mot vattenförlust, den andra 

 oerhördt högt osmotiskt tryck och inga dylika skyddsanordningar. 



För att utröna, hvilka fakta, som afgöra tr\-ckels höjd. undersöktes 

 samma väster som förut, nu på fuktig och saltrik mark. Mest intres- 

 sant är härvid att iakttaga hur de salta växterna förhålla sig. Man fin- 

 ner, att deras tryck icke är högre på den salta marken, utan snarare 

 tvärtom. 



Viktigt är också att märka, att icke alla de växter i saltträsken, som 

 äga högt osmotiskt tryck, ha vunnit detta genom saltaflagring: flera af 

 dem. som äro utrustade med högsta tryck, äro utan salt. 



Sandöknens växtlighet är den. som afviker mest från de andra öken- 

 trakternas. Trycken här äro betydligt lägre. Detta öfverensstämmer 

 alltså med de förut vunna resultaten, eftersom fuktighen af flera orsaker 

 ju är både större och lättare åtkomlig i sand än i annan mark. 



Slutligen undersöktes äfven på Biskras flodbädd en del växter, hvilka 

 ej funnits på de föregående lokalerna. Deras tryck befanns variera 

 mellan 0.3 och 0.6 GM. alltså rätt låga. hvilket ju ock var att vänta. 



Af de gjorda undersökningarna dragas en del teoretiska slutsatser, af 

 hvilka de viktigaste äro följande: 



Soensk Botanisk Tidskrift 1911. 25 



