386 



Många ökenväxter ha oerhördt högt osraotiskt tryck och förmå reglera 

 det i en för högre växter ovanlig grad. 



Det osmotiska tryckets höjd är af stor betydelse för växternas för- 

 måga att trifvas på olika lokaler. 



De höga trycken kunna tänkas uppkomma genom olika medel. Det 

 är antagligt, att saltupptagande därvid spelar en viss roll. Men det är 

 också tydligt, att detta icke är det enda medlet. Andra kunna t. ex. 

 vara syror ur marken eller lösliga kolhydrat inom växten. 



Ett ännu så godt som olöst problem är, huru så oerhördt mycket 

 större koncentrationer kunna uppstå i cellsaften, än hvad som finnes i 

 den mark, hvarur saltet upptages. Bredvid hvarandra på samma jord 

 kunna stå växter, som ta upp ofantliga mängder salt, och sådana som 

 äro nästan utan. Den saken tyder på att förmågan af saltupptagande 

 är specifikt olika hos olika ökenväxter och att saltet hos olika arter 

 tages upp till olika gränskoncentrationer. Schimpers åsikt att halofy- 

 ternas xerofyliska byggnad skulle bero mindre på markens fysiologiska 

 torrhet än på nödvändigheten att motverka för stark anhopning af salt 

 i cellsaften är nog därför knappast hållbar. 



Åsikten om markens fysiologiska torrhet är ju emellertid icke heller 

 bevisad. Ur rent fysikalisk synpunkt tyckes det icke finnas några svå- 

 righeter för vattcnupptagande ur salthaltig mark, så snart koncentratio- 

 nen gjort trycket tillräckligt stort. Men det är ju icke omöjligt att 

 humussyrorna i marken i de koncentrationer, i hvilka de förekomma, 

 skulle kunna på något sätt fysiologiskt försvåra upptagandet af vatten. 



Om man alltså icke vill dela Schimpers åsikt angående halofyternas 

 saltupptagande, utan antar att hvarje art har en specifik förmåga att 

 upptaga salt till en viss maximalkoncentration, beliöfver man ej heller 

 längre tro på de anordningar för bortskaffande af öfverskjutande salt- 

 mängder, som enligt fleras antagande skulle finnas i form af saltafsönd- 

 rande körtlar. Det är också endast ett fåtal ökenväxter, som ha dy- 

 lika, af alla i Biskra endast 6. Hos flera arter är också saltafsöndrin- 

 gen så minimal, att den knappt kan tänkas ha något nämnvärdt infly- 

 tande på koncentrationen. Hos dem alla afsöndras emellertid kalcium- 

 karbonat. Att samtidigt med detta äfven koksalt afsöndras hos alla med 

 hydatoder försedda ökenväxter, är ju endast att vänta. Troligen kunna 

 de ej annat. Hos öken växterna är det ju äfven fysiologiskt förklarligt, 

 att salt medföljer andra sekret, då de innehålla så mycket salt och 

 därigenom det arbete kan undvikas, som ändringen af koncentratrations- 

 förhållande i annat fall måste kräfva. 



Alice Hellslröm. 



