394 



Södra Finnskoga, hvarifrån växtuppgifter fullständigt saknas i pro- 

 vinsfloran. Med andra, t. ex. Östmark, har L., efter hvad det vill 

 synas, endast flyktigt stiftat bekantskap, enär för de uppgifter här- 

 ifrån hans flora innehåller mycket ofta citeras andra personer. — 

 Tvenne publikationer af G. E. Ringius, nämligen »Vegetationen på 

 Vermlands hyperitområden» (Öfversikt af Kongl. Vet.-Akad:s För- 

 handl. 1888, n:o 3, pag. 187—207) samt »Några floristiska anteck- 

 ningar från Vermland» (Bot. Not. 1888, pag. 105 — 113), beröra endast 

 en mindre del af det område, som här afses, och innehålla be- 

 träffande utbredningen af alm, lind och lönn ingenting utöfver hvad 

 som förut varit kändt. 



Hvad nu dessa löfträd angår, innehåller Larssons flora följande 

 meddelanden. Al men finnes i södra Värmland och Bergslagen på 

 flere ställen; sin nordgräns har den i Fryksdalen vid Ränneberget 

 i Östmark. För lind uppgifves en hel mängd lokaler i södra och 

 mellersta delarna — upp till Kråkåsen vid sjön Jangen i Ekshärad — 

 men ingen från Fryksdalen eller det nordliga Värmland. Äfven 

 för lönn uppräknar L. talrika lokaler, af h vilka den nordligaste 

 tillhör Fryksdalen: Snipberget i norra delen af Hvitsand. Härvid 

 citeras Myrin (se nedan), hvadan Larsson sannolikt ej själf kon- 

 staterat lönn å detta berg; huruvida lönn växer äfven vid Ränne- 

 berget angifves icke. Alltså gå enligt L. alm och lönn, men icke 

 lind upp i öfre Fryksdalen, almen till Ränneberget och lönnen till 

 det ungefär 1 mil nordligare belägna Snipberget. 



Emellertid finnes en tidigare uppgift om de nämnda trädens före- 

 komst i dessa trakter. I en af Uppsaladocenten Claes Gustaf 

 Myrin år 1831 författad afhandling »Anmärkningar om Wermlands 

 och Dalslands Vegetation» (i Kongl. Vet.-Akad:s Handhngar för 1831), 

 nedskrifven efter en samma år företagen resa till dessa provinser, 

 berättar författaren på tal om Ränneberget (1. c. pag. 193), att vid 

 hans besök därstädes funnos nedanför östra sluttningen ängar, be- 

 växta med en samling af olika trädslag. ^Alims incana hade väl 

 öfverhanden, men deribland funnos äfven de vackraste dungar af 

 stor fruktbärande Hassel samt Lind, Lönn, Ask, Lonicera Xylo- 

 sieum och Vibumum Opiilus; Björkar o. d. att förtiga. Mest utmärkte 

 sig dock en mängd Al mar, af hvilka en mycket stor ännu stod 

 qvar, sedan flera dylika blifvit nedhuggna.» Myrin har sålunda 

 funnit vid Ränneberget ej blott alla de tre nyssnämnda ädla löf- 

 träden, utan därjämte äfven ask. 



Med anledning af den lockande skildring af Rännebergets rika 



