397 



företedde ett ovanligt utseende med 6 ungefär lika grofva stammar 

 (15 — 20 cm. i diam.) utgående från gemensam rot. Förutom dessa 

 båda träd hade mannen sig bekant ytterligare några förekomster 

 af alm, samtliga i bergets södra hälft. Flera grofva almträd hade 

 för öfrigt, berättade han, under årens lopp fällts för det eftersökta 

 virkets skull. 



Då almen sålunda i likhet med linden förekommer å bergslutt- 

 ningen i ett flertal exemplar, vill det synas, som skulle äfven dess 

 fortsatta tillvaro härstädes, tills vidare åtminstone, vara fullt be- 

 tryggad. 



Hvad vild lönn angår, uppgaf samme man, att sådan fortfarande 

 finnes, men ytterst sällsynt: sedan 50 år kände han ej till mer än 

 ett enda träd å hela Ränneberget. Till detta visade han mig på- 

 följande dag vägen. Denna lönn. som växer i bergets mellersta 

 del ganska högt uppe i branten i sällskap med björk, asp, rönn 

 och gran, är ett medelstort, tämligen spensligt träd med upprätt, 

 omkring 8 m. hög stam (ursprungligen 2 stammar, af hvilka dock 

 den större borthuggits, till alla delar friskt och lifskraftigt samt 

 vid mitt besök med fruktanlag i mängd. I det omedelbara grann- 

 skapet af densamma funno vi efter hand omkring ett dussin små 

 unglönnar om 1 — 3 dm. af förhoppningsfullt utseende; att ej ännu 

 flere påträffades torde förklaras däraf, att marksluttningen täcktes 

 af en tät växtlighet, som säkerligen ej utgjorde någon synnerligen 

 tacksam grobädd för lönnfrukterna. 



Under det att min af allt att döma fullkomligt tillförlitlige cice- 

 ron sålunda visat sig fullt förtrogen med de tre löfträden lind, alm 

 och lönn samt deras förekomst å Ränneberget, hade han däremot 

 ingen erfarenhet af ask. Något träd af detta slag finnes icke och 

 har icke i mannaminne funnits å Ränneberget, försäkrade han. 

 Asken synes följaktligen hafva utrotats ej långt efter Myrins besök 

 härstädes. 



Vid Ränneberget (å 60° 20') har almen sannolikt nått sin nord- 

 ligaste station i Värmland. Såvidt för närvarande är kändt, finnes 

 ingen anledning förmoda, att den uppträder någonstädes norr där- 

 om. Linden har väl också hittills ansetts upphöra härstädes. Att 

 Larsson, som eljest troget citerar Myrin, ej ens i 2:dra upplagan 

 af sin flora nämner något om lindens förekomst vid Ränneberget, 



* Troligen sarania träd, som åsyftas sid. 395. 



