Svensk Botanisk Tidskrift. 1911. Bd 5, h. 4. 



TILL FRÅGAN OM JORDMÅNENS BETYDELSE FÖR 

 FJÄLLVÄXTERNA. 



AF 



ASTRID CLEVE-EULER. 



Vid Stora Sjöfallet befinner man sig geologiskt sedt vid fjällked- 

 jans bas. Falltröskeln är bildad af de första sandstenssedimenten 

 på urberget, och ofvanpå sandstenen följa skifFriga bergarter, alla 

 med mer eller mindre stark stupning åt nordväst. De understa af 

 dessa siluriska skiffrar äro lätlklufna, på ytan brunaktiga ler- 

 skifTiar, hvilka öfverlagras af hårdare bergarter. Åtminstone de 

 förstnämnda kunna väntas erbjuda en lämplig jordmån för mera 

 fordrande fjällväxter. Emellertid förhålla sig fjällen rundtomkring 

 Sjöfallet trots sin likartade geologiska byggnad ganska olika 

 med hänsyn till vegetationen, något som vid närmare påseende 

 visar sig kunna härledas ur vissa olikheter hos de lösa aflag- 

 ringarna och de topografiska detaljerna. Då en jämförelse mel- 

 lan dessa fjäll följaktligen torde vara rätt upplysande för bedö- 

 mandet af nyssnämnda markfaktorers betydelse för växtligheten, 

 har jag velat meddela några anteckningar från ett kort besök i 

 trakten, äfven om dessa icke i något afseende vilja eller kunna 

 göra anspråk på fullständighet. 



Närmast väster om fallet reser sig Allep Kirkao, ett fjäll som 

 frapperar genom sin trots skiffergrunden ganska torftiga flora, om 

 man bortser från några skyddade rasbranter under stupen i björk- 

 regionen. Om dessas kolonisering skall längre fram nämnas några 

 ord. Fjällfloran på Allep Kirkao är fattig; där ej marken är för- 

 sumpad ser man hufvudsakligen den triviala Diapensia-heden. 

 Dryas såg jag ingenstädes, och dess vanligare följeväxter voro, där 



