407 



samt att afrinningen sommartiden blir hastig och fullständig; allt 

 faktorer, som äro af största betydelse för Dryas' trefnad. Alt Dryas 

 bestämdt skyr länge snötäckta eller kallfuktiga lokaler (moränmark!) 

 har jag tidigare visat för Junkatrakten i Lule Lappmarks västliga 

 silurområde, under anförande af J. >L Normans liknande rön från 

 norra Norge (1895 sid. 126). 



Att döma af de topografiska kartorna synes intet af de närbe- 

 lägna fjällen med östlig silur kunna bjuda /)n/as-samhället så 

 gynnsamma utvecklingsvillkor som Juobmotjåkko, ty ingenstädes 

 begränsas dessa fjäll såsom här mot N. och V. af stora, djupt ned- 

 skurna pass — Vietasjokks dalgång och Langas — som möjlig- 

 göra uppkomsten af vidt utbredda, i dagen gående vittringsytor af 

 lerskiffern. Eljest är ju det vanliga förhållandet med dessa s. k. 

 ramanberg (F. Svenonils 1894), som litet hvarstans i fjällryggens 

 östra kant vända sina stupväggar med underliggande rasbranter 

 mot öster eller SO., att de åt motsatta hållet under mycket svag 

 stupning öfvergå i fjällslätter, bildade af hårdare och sterilare berg- 

 arter. De lösa skiffrarna framträda då på i horisontell riktning 

 mycket inskränkta gebit, om de icke helt och hållet döljas af ras- 

 bildningar. 



Allep Kirkao kan (ehuru till formen ej fullt typiskt) tjäna som 

 exempel på ramanbergen och de villkor de bjuda växtligheten på 

 sin stupsida. Jag har icke sett Dryas här, och i alla händelser 

 torde växten på sin höjd undantagsvis förekomma på O-sidan. 

 Anledningen härtill är knappast att växten utestänges af själfva 

 berggrunden, enär den, om än dåligt, visar sig fortkomma på de 

 motsvarande undre syenitlagren på Ebbatjåkko; och dessutom åter- 

 komma lerskifferlager högre upp, ofvan trädgränsen på Allep 

 Kirkao. 



Af större betydelse än den fasta grunden äro i detta fall de lösa 

 aflagringar, som ganska rikligt äro aflastade på fjällets afsatser, 

 äfvensom motsättningen mellan lagerstupningen och fjällets egen 

 lutning. SO-sluttningen kommer sålunda att bestå af en mängd 

 större eller mindre trappsteg med inåtlutande bottnar, hvilkas kon- 

 turer äro mer eller mindre utplånade af morängrus eller nedrasadt 

 detritus. I vinklarna samlar sig vatten utan möjlighet att fullstän- 

 digt afrinna, och när härtill såsom i ifrågavarande fall kommer, att 

 betydliga snömängder samla sig i raviner och under afsatser, så 

 inses, att hela sluttningen måste bli vattenrik och att små försump- 

 ningar uppstå inuti afsatserna. För Dryas-heåen skulle då endast 



