412 



ju mycket väl ha att göra med ett antal elementararter, som hybri- 

 disera, och h vilkas bastarder visa en polymorf af komma. Tyvärr 

 är väl liljekonvaljen ett ovanligt dåligt försöksobjekt. 1 ofvan- 

 nämnda trakt är fruktsättningen dålig, och öfverallt är utvecklin- 

 gen så långsam, att många år skulle förgå, innan något brukbart 

 resultat skulle vinnas. 



Troligen skulle jag alldeleles ha afhållit mig från att befatta mig 

 med saken, om ej ett par af formerna redan blifvit i litteraturen 

 omnämnda och en af dem till och med erhållit en biologisk tolk- 

 ning, som icke bör få stå oemotsagd. — Saken är ju af ringa be- 

 tydelse, men den rör en af våra allmännaste och mest populära 

 växter och kanske därför förtjänar ett omnämnande. 



Jag har naturligtvis i den tillgängliga litteraturen sökt erhålla upp- 

 gifter om variationen hos Convallaria. 1 de allra flesta svenska 

 floror finnes om blommorna knappast något annat angifvet, än att de 

 äro klocklika, hängande och rent hvita- Endast hos C. F. Nyman 

 fann jag en annan uppgift, nämligen att blommorna i botten äro 

 »rosenrödt strimmiga (Sveriges fanerogamer II, s. 348, 1868) eller 

 »något rosenröda» (Svensk fanerogamflora, s. 83, 1873). Hos R.\un- 

 KLKR, o. c. s. 226 anföres, att blommans diameter växlar från 6 

 till 11 mm., samt att färgen stundom varierar så till vida, att kring 

 ståndarnas bas 6 röda fläckar kunna uppträda eller att helt blek- 

 röda blommor förekomma. 



I den tyska litteraturen ha dessa former varit mera uppmärk- 

 sammade. Den äldsta notis jag känner är 1. Gaudins i Flora hel- 

 vetica II, s. 327 (1828), och den lyder: »Convallaria maialis /9 co- 

 rolla latius breviusque campanulata. Filamenta in var. /9 basi 

 rubra.» Det är denna form som Ludwig i Deutsche Botan. Mo- 

 natsschr. 1882 gjort till föremål för närmare betraktelser. Han om- 

 talar där förekomsten af en form med större blommor än hos 

 den vanliga, med mörkare gula ståndarknappar och med röda eller 

 violetta fläckar vid strängarnas ansvällda basalparti. Vidare skulle 

 i hyllets botten fri honung afsöndras. Vi skulle sålunda ha att 

 göra med en mera entomopräpod form än den vanliga, rent hvita, 

 hvilken som bekant (se t. ex. Knuth, Bliitenbiologie, II; 2, s- 473) 

 visserligen innehåller socker i väfnaden vid hyllets bas, men saknar 

 körtlar, som afsöndra honung. 



' Betr. denna term se Skottsberg, Feuerländische Hluten. Wiss. Ergebn. der 

 Schwed. Sudpolarexpedition. Bd. IV : 2. Stockholm 1905. 



