416 



hufvudet i blomman. Man har ju ej heller någon rättighet att 

 kalla fläckarna för honungstecken, som Kirchner gjort. Blommor 

 med och utan fläckar besökas om hvarandra af samma insekter. 

 Jag vågar sålunda påstå, att man saklöst kan låta alla biologiska 

 funderingar om p/c/a-formernas natur fara, och det var egentligen 

 det jag velat säga med denna lilla uppsats. 



3. Form med ovanligt långa stödblad (VII). — Fig 6. Hos 

 alla de ofvan nämnda formerna äro blommornas stödblad i all- 

 mänhet kortare än blomskaftet, sällan nående dettas längd; hos 

 den nedersta blomman öfverstiger stödbladet sällan 7 mm. Synner- 

 ligen i ögonen fallande var därför en form, som jag i två blom- 

 mande individ fann i en öppen enbacke. Stödbladen voro nämli- 

 gen mycket längre än blomskaften (dessa 8 — 12 mm.), ända till 18 

 mm. långa. Hyllet vackert blåklocklikt, 7 mm. långt, 7,5 mm. i 

 diam., starkt afsmalnande nedåt. Androeceum 3 mm. högt; stån- 

 darsträngar långsamt förtjockade, med två ljusgredelina strimmor å 

 inre och en liten violett punkt å yttre sidan. Pistill 5 mm. lång. 

 Äfven de ljusgröna örtbladen voro i ögonen fallande, i det deras 

 spets var ovanligt långt utdragen; de mätte 16,4x5 och 18,3X5,4 

 (nedre) resp. 18,3x5,4 och 20x4,8 cm. (öfre). 



Några dagar efter det detta fynd gjorts fann jag å ett annat ställe, 

 en öppen ljung- och blåbärsbevuxen sluttning, ytterligare två indi- 

 vid. De voro fullständigt lika föregående både med hänsyn till 

 stödbladens längd och hyllels form, men afveko genom mindre ört- 

 blad, ehuru af samma typ: 12,8X4, 14,8X4, (nedre) och 15, .5X4, 8, 

 16,6 X 5,4 (öfre). 



I C. C. Gmelins Flora badensis II, s. 53 (1806) beskrifves Con- 

 vallaria Mappii: »forsan degeneratio C. majalis? racemo magis laxo, 

 pedunculis longioribus uncialibus — bractea circiter binas uncias 

 longa.» I AscHERSON & Gräbners Synopsis finnes den nämnd som 

 en »Form mit grösseren Bliitentragblättern». 



Den ofvan beskrifna formen hör tydligen med hänsyn till de 

 starkt utvecklade stödbladen till samma typ som den s. k. Con- 

 vallaria Mappii; om denna i öfrigt var af samma utseende (blom- 

 formen hos den nyss beskrifna formen synes ju ganska karakteris- 

 tisk) vet jag naturligtvis icke. Min »Mappii »-form är såsom synes 

 också pida, hvilket ytterligare visar att någon dylik varietet ej kan 

 upprätthållas såsom systematisk enhet. Sannolikt kan väl pigment 

 uppträda hos hvilken af de nämnda blomtyperna som helst. 



Det torde vara mycket lätt att äfven på svenskt material göra 



