420 



lum allmän i Uppland. På Björkön i Vätö socken har jag ej fun- 

 nit denna växt och enligt lektor Starbäck och läroverksadjunkten 

 M. Lemoine saknas den äfven i den nordligare socknen Väddö. 

 Detta stämmer väl därmed, att den saknas äfven i Gestriklands 

 och Helsinglands kusttrakter. Däremot är den en allmän hafs- 

 strandsväxt från och med Medelpad ända upp till Kvarken i Väs- 

 terbotten. Denna lucka i utbredningen af Thymus serpyllum tyder 

 på, att den arten äfven invandrat från F^inland, där den är allmän, 

 på två vägar, nämligen öfver Åland och öfver Kvarken. Såsom en 

 östlig art är Th. serpyllum i Norge sällsynt och fmnes där blott på 

 en kort kuststräcka norr om Trondhjemsfjorden och i Finmarken, 

 Huru den kommit till kusten af Trondhjems stift, synes mig ganska 

 svårförklarligt. I publikationen Sverige af Ahlenius och Kempe 

 förekommer uttrycket »haftornet, som är så karakteristiskt för 

 Norrlandskusten», och Thedenius säger i sin flora öfver Upp- 

 land och Södermanland, att Hippophae är utbredd från Västerbotten 

 till Roslagen, sydligast Furusund. Faktum är emellertid att Hippo- 

 phae är en karaktärsväxt för blott en mindre del af Norrlands 

 kust, nämligen söderifrån upp till sydliga Medelpad och norrifrån 

 ned till Luleå skärgård. Äfven denna växt har invandrat till oss 

 från Finland på två vägar. I Norge visar den en med Thymus 

 serpyUum likartad utbredning men går längre åt norr eller till Lo- 

 foten. Otaliga sådana inkorrektheter kunna påvisas i vår växtgeo- 

 grafiska litteratur. 



Våra florors bristfällighet framgår ock tydligt af det dryga ar- 

 bete, som uppenbarligen varit förenadt med de växtgeografiska 

 monografier, som på senare tider publicerats öfver t. ex. gråalen af 

 G. Andersson, boken af Alb. Nilsson, Elodea och Matricaria dis- 

 coidea af S. Birger o. s. v. Bjärtast framträda dock bristerna vid 

 jämförelse med grannländerna Norge, Danmark och Finland; det 

 sistnämnda landet kan särskildt framställas såsom ett mönster för, 

 huru ett lands växtgeografiska utredning bör ordnas. Med känne- 

 domen om kryptogamernas utbredning i Sverige är ännu sämre 

 bestäldt, såsom jag vet af egen erfarenhet beträffande mossorna, 

 och helt säkert känna vi i detta hänseende ännu mindre om andra 

 kryptogama grupper. 



Hufvudorsakerna därtill, att Sverige är så bristfälligt växtgeogra- 

 fiskt undersökt, äro, att det ej förelegat någon plan för ett sådant 

 arbete, att en sådan undersöknings vikt ej nog betonats, ej heller 

 vikten af koncentration på detta mål. På tillräckligt kunniga och 



