421 



säkerligen äfven villiga arbetare skulle det helt säkert ej varit brist, 

 om en sådan plan förelegat; speciell växtkännedom är ett ämne. 

 som städse i ovanligt hög grad intresserat svenskarna; på flera om- 

 råden af speciell botanik ha ju svenskar varit banbrytare. Bris- 

 ten på en gemensam arbetsplan har dock gjort, att botanisterna 

 arbetat splittradt. hvar och en enligt sin metod och sitt hufvud- 

 intresse. vanligen utan tanke på att koncentrera sitt arbeta på fä- 

 derneslandets utforskning. Jag kommer härmed in på en annan 

 orsak, nämligen svenskarnas kosmopolitiska läggning, som gjort, 

 att de ofifrat sina bästa krafter på främmande länder, såsom t ex. 

 Xor.d- och Syd-Polarländerna, Norge. Brasilien o. s. v. i det oänd- 

 liga Denna sak har såsom allt två sidor; det kosmopolitiska stu- 

 diet ger ju en vidgad blick, men nog vore det lyckligt, om den 

 andan blefve rådande bland Sveriges botanister, att fäderneslandets 

 utforskning finge hedersrummet. Vi ha i detta hänseende mycket 

 att lära af våra grannar, norrmän, danskar och finnar. En annan 

 orsak är vår stora själfkritik. som gjort, att mången ej publicerat 

 sina rön, emedan en eller annan detalj ej varit fullt utredd; det är 

 en ofantlig fond af iakttagelser, som på detta sätt gått förlorad för 

 vetenskapen. Och så kommer modet, som tyranniserar den veten- 

 skapliga forskningen minst lika mycket som det praktiska lifvet. 

 och det torde ha afskräckt mången från srenska växtgeografi ska 

 publikationer, under tider, då sådana betraktats såsom omoderna. 

 De dåliga kommunikationerna ha nog ock gjort sitt till, särskildt 

 i våra Qälltrakter. 



Hvilka nu orsakerna än må ha varit, kvarstår det faktum, att 

 Sverige är i växtgeografiskt hänseende dåligt utredt. mycket sämre 

 än våra grannländer. Det är därför på tiden, att detta missför- 

 hållande blir alhjälpt och det med det snaraste. De moderna pe- 

 dagogiska hugskotten inom biologien hota nämligen enligt min 

 åsikt att snart nog förkväfva det intresse för systematisk växtkän- 

 nedom, som förut i så hög grad utmärkt vår skolungdom. Fanero- 

 gamernas systematik har numera ej någon plats i gymnasiets kur- 

 ser, och den högsta växtkännedom, som man lagenligt kan ålägga 

 en lärjunge vid allmänt läroverk är 150 arter, däribland en stor 

 del kulturväxter. Och jag misstänker, att det äfven vid akade- 

 miska examina afprutats på kunskapen om Sveriges flora. I fram- 

 tiden torde därför tillgången på kunniga arbetare vid Sveriges 

 växtgeografiska utforskning bli allt knappare. Jag anser mig ha 

 fullt fog för detta mörka framtidsperspektiv, men medger, att jag sam- 



