422 



tidigt hyser en svag förhoppning, att intresset för växtkännedomen 

 skall vara så fast bundet i det svenska blodet, att det ej skall lyc- 

 kas de moderna pedagogerna att extrahera det. 



Kommer så den frågan: huru skall undersökningen ordnas? 

 Hvem skall öfvertaga ledningen? Svenska Botaniska Föreningen synes 

 mig vara själfallen till denna uppgift; denna förening omfattar ju 

 alla de mera intresserade svenska botanisterna och således alla dem, 

 som i främsta rummet ha intresse för Sveriges växtgeografiska ut- 

 forskning. Det blir blott ett konsekvent fullföljande af den rikt- 

 ning, som föreningen genom sin tidskrift. Svensk botanisk tidskrift, 

 allt ifrån dess första framträdande slagit in på, om Svenska Bota- 

 niska Föreningen något kraftigare betonar Sveriges växtgeografiska 

 utforskning såsom ett af sina viktigaste mål. Man kan ju ock 

 tänka sig, att K. Svenska Vetenskaps Akademien skulle vara villig 

 att åta sig ledningen. Jag tviflar dock på den saken, så upptagen 

 som akademien redan förut är af mångskiftande uppgifter. Men å 

 andra sidan bör man kunna hoppas på förståelse för saken af 

 akademiens botaniska ledamöter och därmed ock på samverkan 

 till dess lösning, en samverkan som bör kunna blifva rikligt frukt- 

 bärande i betraktande af de stora resurser, hvaröfver K. Svenska 

 Vetenskaps Akademien förfogar. Svenska Botaniska Föreningen 

 har ju all anledning att glädja sig åt och att främja alla de goda 

 uppslag, som kunna komma från K. Vetenskaps Akademien (lika- 

 som från hvilket håll som helst), och vi få hoppas att K. Veten- 

 skaps Akademien kommer alt ställa sig på samma ståndpunkt gent- 

 emot Svenska Botaniska Föreningen. 



Innan jag öfvergår till de riktlinjer, som Svenska Botaniska För- 

 eningen enligt min åsikt bör följa i denna sak, om den vill främja 

 densamma, får jag betona, att, likasom Rom ej byggdes på en dag, 

 man ej kan hoppas att bli fort färdig med Sveriges växtgeografiska 

 utredning, hvilken är en så omfattande uppgift, att, så rik som na- 

 turen är och outtömlig på öfverraskningar, man aldrig kan lösa 

 den mera än tillnärmelsevis. Men å andra sidan är det nödvändigt 

 att ordna arbetet så, att de successiva stegen fram mot målet offent- 

 liggöras. Publiciteten är af ovärderligt gagn för att hålla intresset 

 uppe vid ett sådant kooperativt arbete; genom densamma kunna 

 de öfver Sveriges land spridda botanisterna få stadiga påminnelser 

 därom, att litet hvar kan dra sitt strå till stacken, och om det sätt, 

 hvarpå detta bäst kan ske; ett offentligt, tacksamt erkännande af 

 de bidrag, som lämnas, är ock ägnadt att öka intresset för arbetet. 



