423 



Hufvudar betet bör koncentreras på fanerogamerna och ormbun- 

 karna och på de delar af vårt land, som äro minst kända, således 

 i första hand på den norra hälften af Sverige, och det bör begrän- 

 sas till rimliga dimensioner, så att resultat snart visa sig. Fält- 

 arbetena böra i första hand få karaktären af rekognosceringar, 

 som i en framtid kompletteras i den mån. som villiga arbetare äro 

 att få. 



Jämnsides med förenämnda arbeten, hvilkas resultat nog i all- 

 mänhet komma att framträda mera långsamt, kan den växtgeogra- 

 fiska undersökningen främjas på flera sätt. 



I de tre stora, offentliga herbarier. som ägas af K. Svenska Ve- 

 tenskaps Akademien och de botaniska institutionerna i Uppsala och 

 Lund. finnes ett rikt svenskt material af fanerogamer och ormbun- 

 kar, som bör kritiskt genomgås och katalogiseras. Härigenom er- 

 hålles en god grundval för framtida arbeten, en grundval, hvars 

 alla detaljer kunna kontrolleras, och en öfversikt öfver den svenska 

 växtgeografiens ställning. Inventeringen af de tre nämnda herbari- 

 erna bör ligga i de respektive intendenternas intresse och bör i så 

 fall kunna afslutas på jämförelsevis kort tid; ett villkor härför är 

 dock, att våra specialister hjälpa till vid de kritiska formerna, så- 

 som t. ex. vid Hieraciiim, Taraxacuni. Rosa, Riibus. Salix o. s. v. 

 Det blir sedan vederbörande intendenters sak att afgöra. om de så 

 erhållna katalogerna i sin helhet eller bearbetade skola pubhceras 

 eller ej. Under alla förhållanden bör Svenska Botaniska Föreningen 

 söka tillförsäkra sig tillgång till desamma, helst i form af afskrif- 

 ter. som införlifvas med föreningens växtgeografiska manuskript- 

 samling.' Sedan böra med korta mellantider kritiska akvisitions- 

 kataloger öfver samma herbariers svenska material uppgöras, hvilka 

 kataloger Svenska Botaniska Föreningen äfven bör skaffa sig till- 

 träde till. Det blir sedan lätt att med tillhjälp af dessa kataloger 

 få en första öfversikt öfver fanerogamernas och ormbunkarnas ut- 

 bredning i Sverige, om öfversikten på ett för Sverige lämpadt sätt 

 begränsas till den metod, rutmetoden kan den kallas, som redan 

 länge användts i Finland. Jag har tagit mig friheten att i Svensk 

 Botanisk Tidskrift 1911 p. 387 framställa ett förslag härtill, om jag 

 ock inser, att anmärkningar kunna göras mot detsamma. Dess största 



* Jag har tänkt, att Svenska Botaniska Föreningen såsom ett led i arbetet skulle 

 anlägga en manuskriptsamling af växtgeografiska anteckningar, som äro af den be- 

 skaffenhet, att de kunna blifva till gagn för framtida publikationer. 



