429 



bara karaktärer, hvarigenom de tre arterna kunna skiljas, hämtas 

 från stråslidorna och särskildt dessas tänder. Hos K. hiemale af- 

 falla de flesta slidornas tänder snärt, hvarvid de afbrytas nära ba- 

 sen, medan de hos de bägge andra arterna afbrytas högre upp, ofta 

 mera oregelbundet, så att åtminstone den nedre hälften i regel kvar- 

 sitter. Äfven tändernas form är olika. Smalast äro de hos E. 

 hiemale, nästan helt mörkfärgade. försedda med en endast obetyd- 

 lig hinnkant, tämligen jämnt afsmalnande mot spetsen. Bredast 

 äro de hos E. imriegdtum, där den basala delen af tanden till större 



Fig. 1. a. Equisetum hiemale (Småland, Msingsö leg. J. E. Zetterstedt) ; b. E. 



trachyodon (Dalarne. Älfdalen leg. G. S.\muelsson); c. E. variegatum (Gotland, 



Etelhem leg. J. E. Zetterstedt). 16 : 1. 



delen äj- hinnlik; den är hastigt hopdragen till en smal, i regel 

 snart affallande spets. E. trachi]odon intar en mellanställning. 

 Bättre än genom beskrifning torde dessa olikheter framträda genom 

 här meddelade bilder öfver tändernas utseende hos de tre arterna. 

 En ofta återkommande uppgift (jfr t. ex. Llerssen, 1. c. fig. 215; 

 Lindman i Sv. Bot. Tidskr., 1907, s. 419), att slidans fåror hos E. 



' Som synes, har jag afbildat blott själfva tänderna och de mörkfärgade par- 

 tierna af slidorna. Att observera är, att särskildt fördelningen af de mörka och 

 de hinnlika partierna på tänderna hos en och samma art kan växla rätt starkt. 

 Särskildt gäller detta E. hiemale, om hvilken det för öfrigt må anmärkas, att sli- 

 dornas mörkfärgade delar i regel sträcka sig längre ned än hos det afbildade 

 exemplaret. 



