430 



hiemale ej fortsätta ut på tänderna, är, såvidt jag kunnat finna, ej 

 riktig. Hos alla af mig undersökta exemplar af denna art har 

 nämligen en tydlig midtfåra sträckt sig m. 1. m. långt upp på tän- 

 derna. Jag har sett exemplar, där den sträckt sig t. o. m. lika 

 långt som på de afbildade tänderna hos E. trachyodon; i regel 

 sluta de dock tidigare. 



Habituellt liknar E. trachyodon mest E. hiemale (A. Braun upp- 

 fattade den förra till en början som varietet af den senare), sär- 

 skildt späda former af denna art, af hvilka flera finnas be- 

 skrifna under olika namn. Som redan nämnts, intager den dock 

 en tj^dlig mellanställning mellan de två andra nämnda arterna. Då 

 så äfven är fallet med alla karaktärerna, äfven de anatomiska (jfr 

 ofvan och de citerade arbetena), synes det sannolikt, att E. trachyo- 

 don uppkommit som hybrid mellan E. hiemale och uariegatum, en 

 förmodan som också förut blifvit uttalad. Detta antagande bestyr- 

 kes också i någon mån af det faktum, att de flesta sporerna hos 

 E. trachyodon felslå, ett stöd som dock afsevärdt försvagas genom 

 den ringa fertiliteten hos vissa former af E. hiemale (jfr Ascherson 

 och Gr.ebner, 1. c, s. 145). Äfven synes mig dess uppträdande 

 på vidt skilda punkter tala för dess bastardnatur, äfven om den, 

 som Ascherson och Gr.ebner framhållit, endast sällan påträffats 

 tillsammans med de förmodade stamarterna. Men äfven om den 

 uppkommit som hybrid, kan den ju i nutiden uppträda som »god» 

 art och sprida sig som sådan. 



Med de norska och tyska exemplar af E. trachyodon, jag sett, 

 (däribland af A. Braun själf vid Carlsruhe insamlade exemplar) 

 öfverensstämma exemplaren från Dalarne fullständigt. Utom från 

 södra Norge (Langesund, funnen 1907 af J. Dyring) och Rhendalen 

 (vid Constanz samt mellan Strassburg och Mainz, där den vanligen 

 förekommer på sandmark i närheten af Rhen) är den förut upp- 

 gifven från Skottland (Aberdeen) och Irland (Belfast). De irländska 

 exemplar, jag sett (»Eqnisetum il/ac/raz/ Newman»), äro gröfre än de 

 tyska och afvika äfven något genom längre, ännu smalare och 

 hvassare slidtänder. 



Bägge de platser, där jag fann E. trachyodon inom Älfdalen, äro 

 belägna nära själfva stranden af Öster-Dalälfven och öfversvämmas 

 årligen af vårfloden. På det först nämnda stället förekom den i 

 ett tätt bestånd af ett par kvadratmeters utsträckning på för öfrigt 

 naken fin sand. Den enda växt, som för öfrigt växte i beståndet, 

 var Potentilla erecta. Enstaka exemplar förekommo äfven omedel- 



