Svensk Botanisk Tidskrift. 191i. Bd 5, h. 4. 



SMÄRRE MEDDELANDEN. 



Föreningens medlemmar uppmanas att till denna afdelning insända meddelanden 

 om märkligare växtfynd o. d\\. 



Ärtbröd från vikingra tiden (800 — 1050 e. Kr). 



I denna tidskrift (Bd 3, H. 1) har jag tidigare redogjort för en mikro- 

 skopisk undersökning af ett från V— VI årh. härstammande kornbröd, 

 som anträffats i ett kulturlager vid en forntida boplats på Vikbolandet, 

 Östergötland. Det fornfynd, för hvilket jag nu i korthet framlägger re- 

 sultatet af min undersökning, är äfvenledes från Östergötland och för 

 Statens historiska museum tillvarataget i en vikingatidsgraf vid Ljunga 

 graffält i Skönberga socken. 



Vid den mikroskopiska undersökningen af det förkolade profstycket 

 konstaterades genast förekomsten af alevronkorn och stärkelse. De förra, 

 som förekommo dels i fria anhopningar, dels inom tjockväggiga paren- 

 kymceller, voro klotrunda och innehöUo hvarken globoid eller kristalloid. 

 Stärkelsen förelåg dels formlös (förklistrad , dels i till form väl bibe- 

 hållna, cirkelrunda— ovala korn med central kärna. Den färgades vid 

 inverkan af jodjodkaliumlösning tydligt blå. Bland iakttagbara väfnads- 

 fragment påvisades de för fröskalet hos leguminoser karakteristiska libro- 

 sklereiderna liksom de innanför dem belägna timglascellerna. Samman- 

 ställas dessa iakttagelser beträffande nämnda cellformer med utseendet 

 af de funna alevron- och stärkelsekornen, framgår tydligt nog, att i forn- 

 fyndet ingå leguminosfrön samt att dessa med stöd af stärkelsekornens 

 form otvifvelaktigt utgöras af ärter. 



Undersökningen har vidare ådagalagt att barkmjöl och koksalt användts 

 vid anrättningen af detta näringsmedel. Kristaller af ammonium-mag- 

 nesiumfosfat samt silikatkorn (från kvarnstenen?) förekomma rikligt. 



Af allt att döma anser jag således att ifrågavarande fornfj^nd utgöres 

 af bröd, som bakats af grofmalna ärter och tallbark. 



Frånsedt det direkta spörsmål, som föranledt själfva undersökningen, 

 knyta sig till densamma några intressanta observationer. Sålunda den, 

 förmodligen på materialets tusenåriga uttorkning beroende, ovanligt skarpt 

 markerade färgzonen öfver ärtans epidermisceller. Vidare är den vackra 

 färgreaktionen med jod på stärkelsen äfvenledes anmärkningsvärd. I min 



